vaad tilstand varierede vegten af de samme prøver garn kun mellem 3.9 
og 4.13 gram, i de allerfleste tilfælder kun mellem 4.03 og 4.08 gr. Men 
mængden af tjære paa garnet har inden visse grænser ogsaa indflydelse 
paa holdbarheden; jo mere tjære, Jo holdbarere i sjøen blir garnet. 
Ved vore forsøg var den største vegtforøgelse ved garnets barkning og 
tjæring 72 %. Dette var ved et catechubarket garn, der siden var præ- 
pareret med en lenozolopløsning af kridt i tjære; 10 meter af denne 
traad veiede i tør tilstand 2.82 hr., 1 vaad tilstand 4.08. Denne traad 
var myg, smittede ikke af, og man kunde kun ved sterk tvinding presse 
saameget tjæremasse ud i overfladen af traaden, at denne ved gnidning 
blev glansfuld. Jeg mener derfor, at traadens vegtforøgelse ved bark- 
ning og tjæring bør udgjøre mindst 70 "0, sandsynligvis mellem 80 og 
90 %. Lad os antage, at vi har et ubarket garn, vegt 15 kg., og at 
det ved barkning og tjæring (med kridt etc.) tiltager 90 09; garnets 
vegt er da 28.5 kg.; i vaad tilstand vilde det da veie 41 kg.; det havde 
altsaa optaget 12.5 kg. vand. Hvis det samme garn kun havde været 
barket, saa havde det i tør tilstand veiet ca. 16.6 kg. og 1 vaad tilstand 
ca. 43.6 kg. Her er altsaa optaget 27 kg. vand. Disse forhold taler, 
som man ser, meget sterkt til fordel for tjæring af garn. Men med hen- 
syn til holdbarheden, saa har ogsaa disse forsøg til evidens bevist, at 
det er absolut paakrævet, at garnene barkes, før de tjæres. 
Anvender man tilstrækkelig tjære (gjerne i forbindelse med kridt) paa 
et forud godt barket garn, saa er denne: konservering noget bedre, end 
om man barker og efterbehandler garnet med kobbervitriol og chrom- 
surt kali. 
Analyse og fremstilling af Holzapfels bundsmurning, strøg I. 
Gangen i analysen var omtrent den samme som i sin tid anvendt 
ved strøg II. 
Farvestoffet viste sig at være okker — engelsk rødt. Opløsningen 
viste sig at bestaa af en laklignende forbindelse af zinkoxyd, blyoxyd og 
manganoxyd med visse bestanddele af trætjæren, hvortil maaske kommer 
en mindre mængde linolje — det hele opløst i raabenzol af kogepunkt 
75 til noget over 1509 C. Til fremstilling af den laklignende forbindelse 
gjør man bedst i først at opvarme trætjære i en destillerkjedel paa 140 
til 1609 og blæse vanddamp igjennem, til massen stivner ved afkjøling 
— man har da et vegttab af 20—25 %. I denne masse opløses metal- 
oxyderne ved længere tids forsigtig opvarmning paa ca. 100 U. og stadig 
omrøring. 
Som metaloxyder anvendte vi blyoxyd, manganoxydul og zinkhvidt. 
13 
