— 24 — 



eiter aar. Anskaffelsen lettes ved laan af et offentlig fiskerifond mod 

 3 % i"ente; ogsaa til redskaber ydes laan. Assurance kan her faaes 

 saavel af fartoiet som af udrustning og redskaber — en ikke ringe fordel. 

 I det hele tåget var der meget, som robede god økonomisk omtanke 

 hos denne fiskerbefolkning, hvorom andre svenske tiskere sagde, at de 

 var paapasselige, drev et og samme fiske omtrent aaret rundt, tjente 

 godt derved og stelte godt med sine indkomster. Alt hvad jeg saa og 

 hørte, bekræftede disse udsagn. Som en eiendommelighed kan anføres, 

 at befolkningen deromkring ikke kaldte sig svensker, men bohusleninger ; 

 om de ogsaa bevarede traditionen om at tilhøre det gamle Norge, hørte 

 jeg ikke. De er ligesom befolkningen paa den yderste norske skjærgaards 

 oer og holmer hovedsageligen henviste til at leve af fiskeri og skibsfart; 

 men i Bohuslens skjærgaard bor de mere samlede end hos os: paa 

 Klædesholmen boede saaledes, sagdes mig, ca. 800 mennesker, og paa 

 Fladholmen straks nordenfor ca. 100 mennesker. 



Fangsten, som bragtes ind fra bankerne, førtes dels flekket, dels 

 bare aabnet i bugen og med hovedet paa; alt godt saltet. Inden flek- 

 ningen af den runde fisk foretages, kastes den i sjøen for at blodgjøres. 

 saa den falder bekvemmere under kniven. Fiskens almindelige størrelse 

 var 4 — 6 kg. i raa vegt. Langen saltedes i store med jernbaand for- 

 synede kar, hvor den forlagede sig. Den sælges som oftest ,,halvtørret"; 

 en halv dags tørring eller 4 — 6 timer paa fiskeberget ansees for tilstræk- 

 kelig tørring. Den ikke-s a 1te de lange, som er bestemt for spil- 

 lange, beholder hovedet efter flekningen og tørres altsaa hel, fuldstændig 

 udflekket. og udspiles med træpinder, 6 — 8 stykker, før den hænges paa 

 hjellen. Den færdige vare er lys, blank og næsten gjennemsigtig. Salt- 

 langen var ogsaa pent behandlet, men sterkere saltet end almindelig hos 

 os: til 300 fisk å 6 kg. brugtes ca. 20 hektoliter salt i saltekarret; fisken 

 var før saltstrøet ombord. Denne lange ligger 8 til 14 dage i karret 

 og tåges op efterhaanden, som den kan blive solgt; tørringen foregaar 

 paa den maade først, naar fisken er solgt. Den sterke saltning, siger 

 bohusleningerne, gjør ikke fisken for salt. 



Sjøboderne, salteboderne saavelsom fartøi og redskaber eies af 

 fiskerne; de er selveiere baade paa sjøen og paa landet. I „gamle" 

 dage var forholdet mere ligt de norske fiskeværeier-forhold. Det var 

 ,,ca. 100 aar", siden forholdet ændredes; 60 aar gamle karer kunde ikke 

 erindre nærmere desangaaende. Nu sælger fiskerne sin egen fangst efter- 

 haanden, som dens markedspris synes passende, det meste i Gøteborg; 

 dog findes i selve Klædesholmen etpar større fiskekjobere, som under- 

 tiden kan overtage fisken fra 8—10 kuttere, en handel paa 50 a 60 000 

 kroner for hver af kjøberne. Disse og andre fiskekjøbere er ikke for- 

 handlere af andre varer; landhandlere eller andre handlende paa kysten 



