-- 423 — 



III. Afsnittet ,,Foreløbig meddelelse om s i 1 d e u n d e r s ø g el- 

 serne" af Hjalmar Broch meddeler, hvad der jDaa sagens 

 nuværende stadium kan meddeles om den større række undersøgelser, 

 som udføres ved afdelingen til belysning af spørgsmaalet om silde- 

 stammer i de forskjellige farvand i Nordsjøen og Nordhavet. 



I. Norsk sildefiske i Nordsjøen. 



Af Lauritz Devold og Johan Hjort. 



Da enkelte kuttere fra Søndre Søndmør i 1898 begyndte at drive 

 langefiske saa langt vest i havet, at de kom i berøring med de skotske 

 drivgarnsiiskere fra Baltasound, gav dette utvilsomt stødet til, at der fra 

 Remø i Søndre Søndmør blev udrustet nogle mindre kuttere for at del- 

 tage i sildefisket der. Det var naturligt, at disse søgte at efterligne 

 skotternes redskaber, ialfald hvad garnene angik. Ellers søgte de saa 

 meget som muligt at benytte sine gamle redskaber, ikokuskabler og træ- 

 bøier. Det faldt jo billigst at forsøge sig frem paa den maade. De 

 resultater, disse første pionerer bragte hjem, vakte interesse for dette 

 tiske, og i 1902 blev der udrustet flere seilkuttere og dampskibe, især 

 fra Aalesund og Søndmør. I „Norsk fiskeritidende" for 1903, side 324, 

 lindes en nøiagtig opgavc over 14 af de deltagende fartøier, deres ud- 

 rustning og fangstudbytte. De erfaringer, man i de senere aar høstede, 

 gik ud paa, at med vor fra skotterne afvigende maade at tilberede 

 fangsten paa, blev det vanskeligt at bevare redskaberne fra at tåge skade. 

 Skotterne lander sin fangst i fersk tilstand, og da de saaledes daglig er 

 ved land, har de anledning til hyppig at kunne barke sine garn og dertil 

 en udmerket sandholdig, græsgroet strand, hvor garnene ofte kan spredes 

 ud til tørkning. Dette lod sig ikke gjøre for vore fiskere, som saltede 

 silden ombord og søgte at holde sjøen, til de havde last i fartøiet. De 

 fleste, som anskaffede nye redskaber i 1902, saa disse efter sæsonen 

 1904 paa det nærmeste slidt ud eller ialfald saa meget medtagne, at der 

 til den følgende sæson maatte adskillig nyanskaffelser til for at kunne 

 deltage i fisket. Sæsonen 1904 var meget uheldig for bedriften, specielt 

 paa grund af de meget lave priser, og fangsterne var heller ikke særlig 

 store, ialt 14 000 tønder fordelt paa 17 darapbaade og ca. 20 seilkuttere. 

 Det var klart, at med de fangster, som de ikke synderlig vel udrustede 

 fartøier opnaaede, kunde de store fornyelser af redskaber ikke bære 

 bedriften, end sige bringe denne nogen vekst. Det viste sig desværre 



28 



