— 430 — 



I 000 favne manilhikabel (100 favner 5", 300 favner éVs", 400 

 favner 4", 200 favner 3'/2"), 60 favner 8" kokustaug til driver, 50 

 skotske seildugsbøier og 15 norske træbøier. 



Med hensyn til redskaberne skal vi udtale følgende : 



De med „Fritlijof'' benyttede norske nordsjøgarn var fældet og 

 udstyret som de skotske drivgarn,^) og efter de resultater, som nu 

 foreligger saavel for dette som andre fartøiers vedkommende, synes disse 

 garn at passe for os. 



Med hensyn til varigheden af de hollandske og skotske garn gaar 

 erfaringen ud paa, at de hollandske skal kunne benyttes ca. syv aar og 

 de skotske ca. seks aar. Hollænderne anvender garn, der er barkede og 

 oljede, medens skotterne kun barker sine, men tørrer og barker 

 dem hyppig under driften. 



Fremgangsmaaden ved disse forskjellige barkningsraetoder er ud- 

 førlig beskrevet af redaktør Barclay i „Norsk fiskeritidende" for 1904, 

 pag. 448 — 475 og 1905, pag. 233 — 372. Hollænderne og skotterne er 

 Jiltsaa efter lang erfaring kommen til meget forskjellige resultater med 

 hensyn til garnenes konservering. Naar det spørgsmaal nu er aktuelt 

 hos os, hvilken af disse barkemetoder vi helst bør efterligne, saa har 

 man i de med kutter ,,Frithjof'' gjorte fangster en værdifuld veiledning, 

 naar vi skal afgjøre, hvad der er tjenligst for os. Af disse freragaar 

 det nemlig, at forholdet mellem hollandske garn og norske 

 nordsjøgarn med hensyn til fangsterne gjennemgaaende stil- 

 ler sig fordelagtigere for de norske. 



Oljingen gjør traaden i garnene grovere, og fiskerne mener dette 

 delvis er grunden til den mindre fangstevne hos de hollandske garn, 

 Specielt i sæsonens begyndelse, naar priserne er høie, er dette en faktor, 

 som maa komme i særlig betragtning, naar man skal vælge sine red- 

 skaber. 



Naar man dernæst tager hensyn til, at et hollandsk garn, saalænge 

 oljingen maa foregaa i Holland, stiller sig adskilligt dyrere end et norsk, 

 vil det vistnok vise sig fordelagtigere for de norske fiskere at anvende 

 barkede garn, naar de passes godt med barkning og tørring. Den af 

 kemiker Bull anviste barkemetode i „Norsk fiskeritidende" 1901, pag. 

 863, og 1902, pag. 401, har vist sig meget god; men under sommerfisket 

 gjør man dog ret i at barke saa ofte som hver 3die uge. 



I den sidste tid er flere begjndt at præparere garn og snurpenøter 

 paa den maade, at de barkes først 2 gange, saa tjæres de let, hvorpaa 



1) Se om de forskjellige slags garn ,.Norsk havfiske": Farkoster, redskaber og 

 driftsmaader. 



