Om Vaartorskefisket 1895 



i Stavanger og de bergenhusiske Amter. 



I nd ledning. 



Det kunde desværre være nok om dette Fiske at sige: Det mis- 

 lykkedes totalt! 



Blandt den Smule Fisk, som fangedes under Kysten i den Tid, da 

 Skreien jo skulde vise sig, fandtes der kun undtagelsesvis veritabel Skrei, 



— det var lielst den Torsk, som baade nord- og vesterpaa kaldes «Klub- 

 torsk» («Plumptorsk» eller «Sildetorsk»), man nu og da kunde faa lidt af. 



Der prøvedes efter Skreien paa alle mulige Maader lige tra de 

 første Dage af Februar al ; bl. a. var der etpar Dampskibe ogsaa tilstede, 



— ét fra Bergen laa i omtrent én Maaned omkring Børær og Utsire, og 

 ét fra Aalesund havde fra 8de til 20de Februar Tilhold i Vaagsvaag, — 

 som forsøgte sig paa tildels noksaa betydelige Afstande fra Kysten, men 

 tilsidst haabløse fortrak til Søndmør. Tildels fik man — især paa Bre- 

 mangerhavet — mer «Ufisk» end Fisk, og Fleres Garn ramponeredes slig 

 af Haa og Haabrand, at de ikke længer turde sættes, idet det Gran Fisk, 

 man fik, ikke paa langt nær erstattede den ved disse Udyr forvoldte 

 Skade; de fleste fortsatte dog — begunstigede af det gode Yeir — For- 

 søgene lige til Slutningen af Marts, og en og anden kunde af og til faa 

 200 å 300 Fisk, — men kun for de allerfærreste blev der altialt noget 

 nævneværdigt Udbytte af Det var gjerne dem, som havde sat i de større 

 Fordyhninger i Havhunden, som kunde faa lidt» 



Al Kveite fangedes der i Januar endel for Vaagsøen og — særlig 

 i de første Dage af Februar — lidt udenfor Strækningen Solsvik — Fedje, 

 som betaltes med 25 — 47 Øre pr. Kilogram; forøvrigt saa det nærmest 

 ud, som om al Fisk var feiet væk fra denne Kyst ivaares, — bl. a. viste 

 det sig endog ugjørligt at tilveiebringe den beskedne Mæiigde Hyse, 

 Kveite og Pigvar, som Dampskib «Nordcap» henimod Slutningen af 

 Februar tiltrængte for at faa sin Ladning nordenfra completteret. Selv 

 Sei var der usædvanlig lidet af. — Først henne i April fornam man 

 virkelig Fisken igjen, og saa bedredes det lidt med hvert udover. 



Der reflekteredes selvfølgelig meget over, livad vel Aarsagen til 

 denne sørgelige Fiskemangel kunde være. Nordlændingerne antog det 

 meget tvi vi somt, om Skreien virkelig nogensinde i større Mængde har 



