- 101) - 



Fiskerne vil ikke være med paa at stænge Næringisveien for nogen, 

 — derom er jeg' overbevist; men her føler de sig saa sikre, som det staar 

 i menneskelig Magt at være det, paa, at Fredning af Hval — specielt 

 den store — under Sildefiske er paatrængende nødvendig — lige meget 

 af Hens3ni til Hvalbestandens som Sildefiskeriernes Bevarelse. 



Under den største Del af Vaaisildeflsket iaai' herskede der en 

 u;eslen ubeskrivelig Spænding i Anledning den nye Trafik, som, frygtede 

 man for, vilde kunne lede til, at en hel Hvalfangertlaado seilede op og 

 for P'remtiden gjorde Sildeflskei"ue det aldeles nmnligt. Daglig omtrent 

 afholdtes Massemøder paa V;v,rene, den fattige vel saa gjerne som den 

 bedre stillede ydede sin Skjærv for denne alle saa magtpaaliggende Sags 

 Fremme, og Resolntioner med indtrængende Forestillinger til Stats- 

 magtei'ne om fremdeles at maatte faa modtage Silden, som dog skaffer 

 saa mangfoldige Tusener Brødet, i Fred, vedtoges stadig enstemmig. 

 Først ved det kongelige Indredepartements ndtrykkelige Meddelelse om, 

 at der vilde blive fremsat Proposition til ny Lov om Hvalfangst, ifølge 

 hvilken absolut Hvalfredning skulde kunne paabydes under Sildefiske, 

 aandede man letteie. 



Følgende to Momentei' dvælede man særlig ved undei' alle disse 

 Møder : 



1, Hvalen har været, er og bliver det ene, paalidelige Merke paa, at 

 der er Sild i Nærheden; denne selv giver jo, idet den gjerne følger 

 Bunden, intet Tegn fra sig, — og Fuglen tillokkes af Hvalen. Havde 

 man ikke disse Veivisere, vilde det visselig som oftest komme til at 

 gaa saa, at man først blev Silden var, efterat den havde «kvitnet;* 

 Sjøen, — men det var for sent, Silden er da paa Tilbageveien ! Og 

 skulde Hvalfangsten tænkes fortsat, kunde de fleste gjei-ne pakke 

 sammen, — Sildefiske under Kysten turde da straks være en Saga blot. 



2. Det er neppe heller nogen Spøg for de mange smaa og lidet frem- 

 kommelige Farkoster at færdes paa et Hvalfangstfelt : Man vil 

 tydelig have merket, at den anskudte Hvals Ledsager{e) straks bliver 

 usedvanlig voldsom(me) og ligeoverfor Smaabaade formelig gaar 

 angrebsvis tilverks, - mere end én Fisker er derved blevet alvorlig 

 skræmt. Det saarede Dyr er vel paa Sæt og Vis endda mindre 

 forsigtigt; og at et saadant ikke altid — som saa almindelig paa- 

 staaet — sætter tilhavs, fik man ivinter Bevis paa, idet en Hval, 

 som anskjødes et Stykke vest paa, straks satte indover med Hval- 

 fangeren paa Slæb og føi-st efter en længere Stunds Forløb dræbtes, 

 temmelig nær Røvær, — om nu f. Ex. en Aate med en Masse 

 Mennesker i havde været iveien for dette rasende Dyr, hvad saa? 



