— 242 — 



liar af og til vist sig i Varangerf jorden i Mai paa den Tid, Isløsningen 

 foregaar i Hvideliavet, men aldrig i saa store ]\Iasser som i de senere 

 Aar, og skal den fortsætte at komme i saa store Mængder som Tilfældet 

 var sidste Aai-, hvilket er at befrygte, hvis den ikke soges udryddet, ei- 

 jeg bange, at Loddefisket vil blive ødelagt ikke alene for Mnrmanskysten, 

 men ogsaa for Varangerf jorden og muligens flere Steder i Østfinmarken. 

 En Privatmand i Vadsø udlovede en kort Tid Præmie for hver skudt 

 og ilandbragt Sæl, da han troede, at ivrig Jagt efter den muligens kunde 

 drive den bort; men jeg har iiden Tro paa at den Slags Forholdsregler 

 vil hjælpe stort. 



Sælens Ynglepladse i og udenfor Hvideliavet soges nu ikke længere 

 af de norske Sælfangere. Sælen faar derfor være i Ro og formerer sig 

 stærkt, og dette antager jeg er den væsentligste Grund til, at saa store 

 Masser af den i de senere Aar har vist sig her. 



Hvis ikke Russerne med Kraft vil forsøge at faa dette for Fiske- 

 rierne saa skadelige Rovdyr udryddet ved Fangst paa selve Fangstfeltet, 

 Sælens Ynglepladse. vil den vistnok ofte komme til at odelægge Lodde- 

 fisket ikke alene paa den murmanske Kyst, men ogsaa tildels i Fin- 

 marken. 



Hvalfangernes Fangstudbytte var gjennemgaaende daarligt, og da 

 Friserne paa Hvalprodukter ogsaa var slette, har de fleste Selskaber 

 vistnok drevet med Tab. En kort Tid i Mai var der store Masser af 

 Hval i Varangerfjorden og paa flere Steder langs Kysten i Østfinmarken, 

 men da Hvalen for det meste holdt sig nær Land, fik Hvalfangerne — 

 paa Grund af Fredningsbestemmelserne — lidet af den. Jeg har ikke den 

 Tro, at Hvalfangsten skader Fiskerierne ; men derimod har der specielt 

 iaar været ført stærke og berettigede Klager over, at Affald fra flere af 

 Hvalstationerne feres af Strøm og Vind iland ofte langt fra selve Statio- 

 nerne, hvor dette ligger og raadner, og hvor Befolkningens Smaafæ æder 

 af dette raadne Stof, bliver syge og dor. At saadant kan ske niaa 

 søges forhindret, og forhaabentlig vil ogsaa den nye Hvallov sætte en 

 Stopper for disse beklagelige Forholde. 



Den nyanlagte Telegraflinie til Øerne Rolfsø og Sorgø vil vistnok 

 vise sig at blive til stort Gavn for disse Øers Fiskevær, og forhaabentlig 

 vil det ikke vare længe, før ogsaa Sørøen kan faa Telegrafiforbindelse 

 med det øvrige Land. Værene paa Sørøens Yderside søges nu lidet af 

 Fiskerne, rimeligvis af den Grund at man hverken har Telegraf eller 

 ordentlig Dampskibsforbindelse der. I Fiskeværet Galten har saaledes 

 Handelsmanden Rorbodplads for henimod 500 Fiskere, men omendskjønt 

 der i længere Tid i Sommer var bra med Fisk, roede dog ikke mere 

 end 50 Baade med ca. 150 Mand fra Været; noget Lignende var ogsaa 

 Tilfældet for Fiskeværet Sandø. Hvis disse Sørøens ydre Fiskevær 

 kunde hjælpes til noget bedre Post- og Dampskibsforbindelse, tror jeg 

 dette vilde hjælpe endel paa Forholdene. Det rimeligste synes være, at 



