— 162 — 



til at skjærpe deres Agtpaagivenhed og- Energi, bringe dem til at udfinde 

 mere hensigtsmæssige eller mere økonomiske Fangstmaader, eller til at 

 prøve andre og mere lønnende Fangstfelter — kort sagt: for Fiskerne, 

 de som udélukkende lever af at drive Fiskeri hele Aaret rundt, for dem 

 kan der ikke letteligen blive Tale om at flytte sin «Kapital» over til en 

 anden Levevei, forlade Fiskeriet eller overlade Arbeidsfeltet til andre. 

 Fiskerne vil i Regelen betragte et Aars feilslagne Forhaabninger og 

 mindre Udbytte som en Overgang- og tilfældigt Ulield, som forhaabentlig 

 snart vil følges af Chancer til bedre Udbytte. De vil fortsætte med at 

 være Fiskere, saasandt der er en Udsigt til at leve af Fiskeri; de vil 

 ikke gjøre et Tilbageskridt eller flytte sin Bedrift tilbage til lavere Ud- 

 viklingstrin. Et gjort Fremskridt vil soges hævdet. Kun for de Fiskere, 

 som egentlig har sin bedste Erlivervskilde paa andre Felter, kan et vundet 

 Fremskridt, naar et eller flere Aar giver daarligt Udbytte, lettelig blive 

 en tabt Position, som ikke saa snart paany soges naaet ved yderligere 

 Anstrengelse og forøgede Udlæg. 



Betragter man Havflskeriernes — ikke meget lange — Historie i 

 vort Land, og folger den med Opmærksomlied fremover til det. sidste 

 Aar, saa vil man bemærke, hvorledes Driftsherrers Kapital efterhaanden 

 er trukket tilbage, samtidig med, at Fiskerne selv er blevet, paa en Vis, 

 sine egne, mere eller mindre selvstændige Driftsherrer, tjent sig op til at 

 eie sin egen Dæksbaad eller Skøite eller Dampskib med al fornødent 

 Udstyr. Det har efterhaanden vist sig, at jo mere Fiskeriets Drift beror 

 paa Fiskerne selv, o : jo mere saavel Fangstens og Udbytteværdiens 

 Størrelse som Skade og Tab paa Redskaber og Fartøi direkte betinger 

 Fiskernes Fortjeneste, desto lettere bliver det at faa en lønnende Bedrift 

 af Havfiskeriet. 



Ved at betragte, hvorledes Forholdene har udviklet sig paa de for- 

 skjellige Dele af Kysten, kan man ikke undgaa at lægge Mærke til, at 

 uagtet der omtrent overalt og navnlig fra «Fiskeriselskaberne» er 

 udgaaet Opfordringer til Fiskerbefolkningen til at beflitte sig paa at drive 

 Havfisken og til at bekoste sig det fornødne Udstyr til at besøge Fiske- 

 bankerne i hensigtsmæssige Baade, saa er de mere nævneværdige eller 

 mere merkbare Fremskridt i dette Stykke begrænset til nogle ganske faa 

 Kyststi øg. De af flere Fiskeriselskaber paa deres Budget opforte Bidrag, 

 Opmuntringspræmier og lignende Gaver i smaa Beløb, har neppe udrettet 

 noget af Betydning, selv om Gaverne er kommet paa et godt Sted og i 

 flinke Hænder. Det Offentliges Udlæg paa denne Konto er neppe ringe. 

 En uclen Sammenligning langt større Nytte og varigt Gavn for Hav- 

 fiskeriet er derimod opnaaet gjennem de offentlige Laan, Bidrag af 

 Laanefondet til Havfiskeriets Fremme, uagtet disse Bidrag ikke er Gaver, 

 men maa tilbagebetales tilligemed Renter af Laanet. Og netop i de 

 Distrikter, hvor det samlede største Belob er udlaant, har Havfiskeriets 

 Fremskridt været størst. Dermed skal ikke være sagt, at Gaver eller 



