AG 
deling af Fangstudbyttet og Lotterne, som er Skylden i den Miskredit, 
hvori disse Fartøier er kommet hos Fiskerfolket: Mandskabet finder at 
Fartøierne beregnes for mange Lotter, og Rederierne finder, at færre 
Lotter kan de ikke nøies med. Kommer saa hertil, at Fiskerne fortrækker 
at eie sin egen Skøite eller Dæksbaad, finder større Tilfredshed i at «være 
en liden Herre end en stor Tjener,» og at det for Fiskere som for andre 
arbeidende Klasser er mere tillokkende at arbeide for egen Regning end 
for en Andens, mere behageligt at være uafhængige end undergivet en 
Andens Dispositioner, — saa vil Forklaringen over Udviklingens Gang i 
dette Stykke være dermed givet. At Forholdene arter sig meget ander- 
ledes i andre Distrikter paa Kysten kommer formentlig hovedsagelig 
deraf, at i Søndmøre og Romsdalen er en stor Del af Fiskerfolket ude- 
lukkende Fiskere eller driver Fiskeri Aaret rundt; de er derhos i Regelen 
selvhjulpne eller endog velstaaende, saa de kan indrette hele sin Bedrift 
saaledes som det høver dem selv bedst. Og da de maa forudsættes at 
have mere praktisk Erfaring og Indsigt i sit Yrke end største Parten af 
Rederierne og Handelsstanden, vil Udviklingen i Fiskeriet i nævnte 
Fogderier faa en anden Karakter end der, hvor Fiskerne kun en kort 
Tid af Aaret driver Fiskeri, og hvor Udrustningen i sin Helhed almin- 
delig sker for andres Penge eller paa Forskud og Kredit, uden nogen 
synderlig Adgang for Fiskerne til at indlade sig paa Fxperimenter med 
noget nyt eller paa Reformer af indgribende Betydning, naar ikke ved- 
kommende Kreditor selv baade har Indsigt i Fiskeriet og vil deltage i 
Resikoen med at prøve noget nyt. Det synes mig ogsaa at være ganske 
naturligt og indlysende, at netop i de Distrikter, hvor de professionelle 
Fiskere ertalrigst og mest uafhængige, maa den praktiske Fiskeribedrift og 
særlig den tekniske Side af Fangstarbeide være længst fremme i Udvik- 
ling, og enhver Reform eller Forsøg paa noget nyt have de bedste 
Chancer for at lykkes og vinde almindelig Tilslutning. Kapitalen i andre 
Fiskeridistrikter kan nok være større, men Kapital uden Indsigt i selve 
Fiskeribedriften er langt uheldigere stillet overfor Fremskridt, end Ind- 
sigten alene eller i Forbund med smaa Resourser. 
Med Hensyn til det ovenfor berørte Forhold, at. de store Kuttere og 
Storskøiter er i Tilbagegang og at Smaaskøiterne findes at være mere 
lønnende, saa lader dette sig tydeligst paavise for Skreifiskets Vedkom- 
mende og navnlig fra Aalesund. Herover har jeg udarbeidet en kort Stati- 
stik for Vinteren 1892 og for 1898, hvoraf fremgaar følgende: I 1892 
repræsenterede de 20 største Kuttere, som deltog i Fisket og fiskede 
bedst, tilsammen 907 Tons med 280 Mands Besætning; i 1898 repræsen- 
terede den tilsvarende Flaade 712 Tons med 9251 Mands Besætning. 
Deles dernæst disse 20 for begge nævnte Aar i 2 Klasser, en' med de 
drægtigste og en med de mindst drægtige, saa sees, at af første Klasse 
— 10 Kuttere — var Gjennemsnitsstørelsen i 1892 nøiagtig 54,4 Tons, 
men i 1898 kun 45 Tons. I 2den Klasse — de øvrige 10 — viste Gjen- 
