MERE 
sjøen i et nærmere angivet tidsrum, hvis varighed ikke overstiger 4 
maaneder. Dette koster for hver 4 maaneders termin: 
For en forsikringssum paa kr. 200 kr. 1.00, for hele aaret kr. 2.00. 
-— rer S00F 07:50, -= gr 19:00: 
-— gtotst 400 015002.00; == 00; 
— PS HSODN Ar 200 — pir HDV00, 
3. Endvidere kan der i foreningen sikres ret til pension for den for- 
sikrede selv eller for hans enke eller efterladte barn. Disse pen- 
sioners størrelse er gjort afhængig af, hvor mange aars præmie der 
er betalt og af størrelsen af foreningens fond. Præmien for ulykkes- 
forsikringen er sat forholdsvis høi, for at fondet kan afgive midler 
til pensionerne. 
Søndmørsfiskernes selvhjælpsforening har nu virket hen- 
imod 20 aar. Den havde den 31te december 1905 en opsparet kapital 
af kr. 7488.55, skjønt den har havt flere store udbetalinger. Efter fiske- 
damperen ,Terje Viken*s forlis udbetaltes saaledes 1800 kroner. Til- 
slutningen har i de senere aar været mindre, end man skulde vente. 
Ifølze foreningens love erlægges der for tiden fra lste januar til Iste 
mai 1 krone, ligeledes for tiden fra ste mai til 31te december det samme 
beløb. I tilfælde af dødsfald som følge af forlis paa hav, fjord eller 
havn udbetaler foreningen for hver forsikring kr. 200. Ligesaa om døds- 
aarsagen er sygdom, direkte fremkaldt ved forlis, saafremt døden ind- 
træffer inden 4 uger fra den tid, forliset fandt sted. 
Selv af denne korte fremstilling vil det fremgaa, at selvhjælpsfore- 
ningerne nok har bidraget meget til at lindre mangen families nød, men 
at deres virksomhed dog alligevel maa siges at have været særdeles 
ringe overfor den store opgave at yde de norske fiskeres efterladte selv 
en meget beskeden økonomisk erstatning for det tab, de lider, naar ulyk- 
ker under fiskeribedriften berøver dem deres forsørger. Det vil ogsaa 
være umiddelbart indlysende, at en saa stor opgave kun kan naaes gjen- 
nem en organisation af væsentlig større dimensioner. 
Siden loven om ulykkesforsikring for fabrikarbeidere har da den 
tanke gjentagne gange meldt sig, om det ikke skulde være muligt for 
staten, eller ved dens formidling, at oprette en saadan almindelig ulyk- 
kesforsikring for fiskere, som den frivillige forsikringsvirksomhed ikke 
viste sig istand til at magte. Og med det voksende kjendskab til den 
senere tids arbeiderforsikring har denne tanke faaet adskillig udbredelse. 
Efter forskjellige forudgaaende forberedelser optog handels- og in- 
dustridepartementets chef, hr. statsraad Aretander, denne sag til udred- 
ning og forberedelse, idet han i skrivelse af 29de juni 1905 (se bilag 
no. 1) forelagde den daværende fiskeristyrelse den opgave, at udrede 
grundtrækkene for en saadan fiskerforsikring. Departementet henleder 
