— 9 — 
foreslaar derfor, at 25 %/o af dette overgaar til forsikringen. Samtidig 
anbefaler han, at et mindre beløb, 25 øre. uden særskilt regnskab over 
de betalende, indkræves ved baadmerkernes udlevering. Som erstatning 
foreslaaes 500 kr. ved dødsfald med mulig udvidelse af forsikringens 
gjenstand, saasnart et reservefond gjør dette muligt. (Bil. S). 
Hjort ansaa ligesom Dahl ordningen med indkrævning af præmie 
ved udlevering af baadmerker for vanskelig i administrativ henseende. 
saafremt opsynet skulde holde særskilt konto for hver betalende, og 
præmiens erlæggelse skulde danne grundlaget for spørgsmaalet om, hvem 
der var forsikret. Han fremholdt forøvrigt, at det foreliggende materiale 
maatte ansees for utilstrækkeligt, og foreslog derfor indhentet nyt mate- 
riale. Han fandt det heller ikke ønskeligt at udtale sig om præmiens 
og erstatningens størrelse, forinden de interesserede havde faaet adgang 
til at udtale sig derom. Ligesaa burde det komme under overveielse, om 
ikke endel af de afvifter, som nu opkræves ved eksport af fiskeprodukter, 
og som anvendes til bygning af havne m. m. (havnefondet), med større 
ret bør anvendes i forsikringsøiemed, end til de formaal, som de nu tje- 
ner. (Bil. 9). 
Efter disse udtalelser sendte handels- og industridepartementet den 
20de mars 1906 en rundskrivelse til amtmændene i de interesserede 
landsdele (bil. 10). I denne skrivelse redegjør departementet for de syns- 
punkter, som bl. a. fremholdtes i fiskeristyrelsens udtalelser.  Dernæst 
bemerker departementet, ,at det maa antages at være af stor vigtighed, 
at en forsikring som den her omhandlede ikke fra begyndelsen af gives 
et større omfang end, at de med denne forbundne byrder med nogenlunde 
lethed kan bæres af de forsikrede. Qgsaa en begrænset forsikring vil 
vistnok være af megen nytte og føles som en stor velgjerning af de fa- 
miljer, hvem ulykken rammer. Departementet tror derfor at burde an- 
befale, at man i tilfælde fra først af bliver staaende ved en dødsfalds- 
forsikring. Det faar blive fremtidens sag at søge omraadet udvidet. 
Videre er departementet tilbøielig til at antage, at det ialfald til en be- 
eyndelse vilde være heldigt at prøve sig frem ved istandbringelse af 
flere saadanne forsikringer med sit lokale omraade begrænset efter større 
landsdele og efter vore hovedfiskerier. f. eks. en kasse for Tromsø stift, 
en for de trondhjemske amter og for det øvrige vestland. Hvorvidt og 
paa hvilken maade omsorgen ogsaa skulde udstrækkes til sydkysten, fik 
da blive gjenstand for nærmere overveielse.* 
Under henvisning til disse antydninger til grundtrækkene for en 
fremtidig ordning udbad departementet sig svar paa følgende spørgsmaal: 
1. Bør en fiskerforsikring snarest muligt søges istandbragt? 
2. Bør forsikringen i tilfælde gjøres frivillig eller tvungen, og bør den i 
sidste fald samtidig søges suppleret med en frivillig? 
