aarsager til de ulykkestilfælder, som volder invaliditeten. Hertil vil jeg 
i det følgende komme tilbage. 
Medens den danske forsikring bygger paa udbetalinger af erstat- 
ningsbeløb engang for alle, har de forsikringer, som nu skal omtales, 
flere ganges udbetalinger med bestemte periodiske tidsrum. 
I byen Hull, England, findes der et understøttelsesfond for fiskeres 
efterladte, oprettet i aaret 1895. Dets love frembyder saa stor interesse, 
at jeg som bilag 30 har indtaget en oversættelse. 
Fondet yder kun erstatninger for dødsfald til efterladte efter byen 
Hulls fiskere. Erstatningen ydes i form af et ugentligt bidrag af 4.59 kr. 
til enke, l.:; kr. til efterladt barn under 14 aar og 2.49 kr. til for- 
sørgede forældre. Understøttelsen ydes paa denne maade regelmæssigt 
i et tidsrum af 5 aar, men kan efter bestyrelsens beslutning ogsaa ydes 
i længere tid, dog saaledes, at intet beløb, som ydes efter de 5 aar, 
overstiger halvdelen af det beløb, som før er betalt. Paa denne maade 
har ifølge fondets regnskaber en efterladt familie kunnet faa understøt- 
telser af optil 400—500 kroner aarlig. 
Fondets indtægter er bragt tilveie delvis ved offentlige og private 
bidrag, men hovedsagelig ved regelmæssige tilskud fra fiskerne og re- 
derne i byen. Fiskerne betaler uden særskilte policer for hver mand maa- 
nedlig hver 45 øre, og denne sum afholdes af rederne i maanedsopgjørene med 
fiskerne. Rederne betaler efter, hvad der mundtlig blev mig meddelt af fon- 
dets sekretær, 1 £ eller 18 kroner aarlig for hvert fartøi til fondet. Dettes 
status er særdeles god, det har samlet et betydeligt reservefond og har desuden 
sin væsentlige sikkerhed i den udstrakte myndighed, som ifølge lovene er til- 
lagt bestyrelsen. Af samme grund er selvfølgelig ogsaa administrationen 
særdeles billig. Den beløber sig aarlig trods den store flaade kun til ea. 
10 £ eller 180 kroner. Alt bestyrelses- og sekretærarbeide ydes gratis 
af redere eller andre interesserede i fiskeribedriften. 
I Tyskland er fiskerstanden optaget i det hele store forsikringssy- 
stem, og fiskerne er saaledes medlemmer baade af 
en sygeforsikring, 
en ulykkesforsikring og 
en invalide- og alderdomsforsikring. 
Den tyske fiskeribedrift er i overveiende grad en rederibedrift. 
Som ved fabrikindustrien kan der derfor tales om arbeidsgivere og 
lønnede arbeidere. Kun de sidste er forpligtede til at forsikres, 
men arbeidsgivere med indtægter under 2000 mark (i regelen hvad vii 
Norge kalder selvredere) kan frivillig deltage i alle forsikringer. 
