Ep 
De herved indkomne indtægter har i de senere aar gjennemsnitlig 
udgjort omkring kr. 250000 om aaret. Loven bestemmer intet om, med 
hvilken kvotadel fondet skal deltage i udgifterne til havnearbeider, merker 
og fæstigheder. indtil for faa aar siden har fondet til disse øiemed bi- 
draget med to trediedele og statskassen med en trediedel. 
Da der imidlertid bevilgedes flere penge til havne m. m., end fondet 
saaledes kunde svare, blev der et stigende saakaldet ,underskud* i 
havnefondet, som den 31te mars 1905 beløb sig til kr. 301000, og det 
skjønt fondets tilskud til havnebygningen i de sidste aar nedsattes til en 
halvdel af statskassens. Under disse forhold fremkom der særlig i ter- 
minen 1904—1905 saavel 1 stortingskomiteens indstilling som under stor- 
tingets behandling af havnebudgettet i april 1905 udtalelser om ønskeligheden 
eller nødvendigheden af, at forøge havnefondets indtægter, særlig ved at. 
paalægge fersk fisk og fersk sild en til de vamle eksportafgifter svarende 
afgift. Fra repræsentanterne for de forskjellige fiskeridistrikter fremkom 
der imidlertid sterke udtalelser mod enhver forhøielse, og man indskræn- 
kede sig derfor kun til at anmode om en yderligere udredning af spørgs- 
maalet. Arbeidsdepartementet anmodede derfor handelsdepartementet om 
at indhente fornyede erklæringer fra fiskeristyrelsen og fiskeriinspektø- 
rerne, ligesom det ogsaa udbad sig handelsdepartementets egen udtalelse. 
Samtidig ønskede departementet ogsaa udtalelse om spørgsmaalet, om ikke 
de fiskevarer, som eksporteres landværts med jernbane og nedsaltet i 
fartøier fra Tromsø og Finmarken, og som nu er fri for enhver afvift, 
= p) > ka) pj 
bør sidestilles med de øvrige sjøværts eksporterede fiskeriprodukter. Fi- 
skeristyrelsen udtalte i sin erklæring af 3die november 1905, at den 
fremdeles fandt at kunne anbefale sit tidligere standpunkt, nemlig at der 
blev indført en afgift af 5 øre pr. kasse eller 6 øre pr. hektoliter iset. 
sild.  Ligeledes anbefalede fiskeristyrelsen, som den allerede tidligere 
havde fremholdt, at de samme afvifter, som nu svares af sjøværts eksport, 
ogsaa blev at svare af fiskeriprodukter, der udføres landværts pr. jern- 
bane. Saavel fiskeristyrelse som handelsdepartement og udenrigsdeparte- 
ment fandt endvidere, at der intet var til hinder for, at fritagelsesbe- 
stemmelsen for fisk, der eksporteres fra Tromsø og Finmarkens amter, 
nedsaltet i fartøier, ophæves. 
Efter disse udtalelser fandt arbeidsdepartementet for tiden ikke at 
kunne anbefale, at der paalægges nogen nye afvifter eller foretages no- 
gen forhøielse af de gjældende afviftssatser. Derimod fandt departe-' 
mentet, at der ikke er grund til at fritage den eksport, som finder sted 
pr. jernbane, for en afgift til havnefondet, ligesaa fandt departementet 
at burde anbefale, at bestemmelserne i havnefondsloven om fritagelse for 
fisk, der udførtes fra Tromsø og Finmarkens amter, nedsaltet i fartøier, 
dn 
