Eeg 
blev ophævet. Herom fremsattes der ogsaa proposition for stortinget i 
terminen 1905—1906. (Se ot. prp. no. 7). 
Denne proposition blev dog ikke taget under behandling af stor- 
tinget, men istedet vedtoges der den 18de mai 1906 en henstilling til re- 
gjeringen ,om at optage til overveielse og udredning spørgsmaalet om 
en omregulering af de nuværende afviftssatser paa fiskevarer til havne- 
fondet samt spørgsmaalet om afgiftens udvidelse til ogsaa at omfatte 
fersk fisk og at forelægge resultatet deraf i forbindelse med forslag for 
næste storting. 
Idet handelsdepartementet i den anledning anmodede mig om min 
udtalelse, henledede departementet min opmerksomhed paa, ,at der er 
reist spørgsmaal om at skaffe de til forsikringen nødvendige indtægter 
for den væsentligste del tilveie gjennem en forøgelse af eksportafgifterne 
paa fiskeprodukterne, specielt af afgiften til havnefondet.* 
Af de mange spørgsmaal, som vil faa indflydelse paa, om en fisker- 
forsikring kan blive støttet af eksportafgifterne, vil jeg først behandle 
spørgsmaalet om havnefondets forøgelse. Det har vist sig, hvergang dette 
spørgsmaal er blevet behandlet, at dette har mødt en særdeles sterk 
modstand fra samtlige eksportørers side. I de forskjellige diskussioner 
om sagen har der været strid om, hvem som i sidste instans maatte be- 
tale disse afgifter, enten fiskerne eller eksportørerne eller den udenlandske 
konsument. Og alt efter de forskjellige standpunkter har man været 
uenig i spørgsmaalet, om eksportafgifterne kunde og burde anvendes til 
forsikringsøiemed. Jeg maa for min del slutte mig til den opfatning, 
som i 1905 blev fremholdt i stortinget, at det er umuligt for nogen mand 
at afgjøre, hvem som i sidste instans betaler disse afvifter. Det kan 
utvilsomt være rigtigt, at afviften i et enkelt tilfælde kan gaa ud over 
den ene part alene, men i det store taget maa man utvilsomt være be- 
rettiget til at mene, at det er den hele fiskeribedrift, og det saavel den 
fiskende som den omsættende del af denne bedrift, som bærer afgifterne. 
Spørgsmaalet om disse eksportafgifter bør forøges, bør derfor rettelig 
stilles saaledes: Fr det til fiskeribedriftens fordel? Der har været 
fremholdt, ,at paalæggelsen af en saadan udførselsafgift skulde medføre 
nogen fare for vor fiskeeksport, vil ikke for alvor kunne paastaaes. 
Heller ikke kan der være nogen tvil om eksportørernes evne til at bære 
en saadan afgift.* Jeg antager heller ikke, at det vil være berettiget 
at bruge saa sterke ord som ,fare* og ,over evne* for den eventualitet, 
at der paalægges en forøgelse af afvifterne i overensstemmelse med de 
foreliggende forslag til ulykkesforsikring. Men derfor behøver det ikke 
at være at anbefale, at man gaar til en saadan forøgelse. Efter min 
mening er det fuldt berettiget, hvad der fra flere hold har været frem- 
holdt, at disse eksportafgifter maa opfattes som en forældet beskatnings- 
