jeg derfor ikke at anbefale en saa ekstraordinær foranstaltning som en 
forøgelse af eksportafgifterne. 
Heller ikke af hensyn til en tiskerforsikring vilde jeg kunne anbe- 
fale en forøgelse af de gamle, nugjældende satser. Jeg anser det at 
være af største betydning, at disse tilvante afgifter ikke forhøies. Der- 
imod kan jeg i overensstemmelse med, hvad der er fremholdt af hr. stats- 
raad Lehmkuhl i stortingets møde den 18de mai f. a. (st. t. side 718), 
og hvad jeg allerede tidligere har udtalt i min skrivelse af 6te december 
1905 (bilag 9) anbefale, at der ikke længer bør ,gjøres nogen for- 
skjel mellem de forskjellige arter af fiskevarer*, saasnart 
det tidspunkt er kommen, da en større eller mindre del 
af havnefondet kan anvendes til en ulykkesforsikring for 
fiskere. 
Hvis man vil gjennemføre en ligestilling af de forskjellige slags 
fiskevarer, da antages dette dels at maatte ske paa den maade, at endel 
af de gamle produkter tørret og saltet fisk, som nu er fri, paalægges at 
svare de samme afgifter som de øvrige produkter af samme slags, og 
dels paa den maade, at endel fiskevarer, som nu er helt afviftsfri, paa- 
lægges en passende og tilsvarende afyift. 
Hvad den første gruppe angaar, saa gjælder dette væsentlig de i 
ot. prp. no. 7 for terminen 1905—1906 nævnte varer, nemlig tørfisk, 
som eksporteres landværts med jernbanen til Sverige, og tisk, som ned- 
saltes i fartøier i Tromsø og Finmarkens amter for at eksporteres ti 
russiske havne ved Nordishavet. Til gjennemførelse af en ligestilling af 
disse produkter kræves der bestemmelser, som anført i nævnte proprosition, 
til hvilken jeg henviser. 
Naar der har været protesteret mod at paalægge særlig de varer 
en liden afgift, som eksporteres nedsaltet i skibe fra de nordligste amters 
havne, saa kan dertil bl. a. bemerkes, at der i de senere aar har været 
betalt saa høie priser (op til 20 øre pr. kilo for fersk torsk), at efter- 
spørgselen maa siges at være meget stor og iallefald større end mange 
andre steder i landet. En liden afvift kan derfor ikke skjønnes at 
kunne forandre forholdene. 
Jeg henviser ogsaa til, hvad der er oplyst i nævnte proposition, 
nemlig at fiskeristyrelsen og handelsdepartementet har anbefalet saadanne 
bestemmelser, og at der fra udenrigsdepartementets side er afgivet ud- 
talelse om, at der ikke kan antages at være noget til hinder for, at de 
foreslaaede bestemmelser gjeunemføres. 
Med jernbanen til Sverige udførtes der gjennemsnitligt i aarene 
1902—1905 1.5 million kilo tørfisk aarlig. Med havnefondets sats 41.65 
øre pr. 100 kilo tørfisk giver dette en aarlig indtægt af ca. 6000 
kroner. 
