i første afsnit redegjort nærmere for, at vi helt og holdent mangler nogen 
statistik for disse tilfælder. Vi kan (se bilag 17 og første afsnit) meddele 
opgaver over, hvor mange fiskere der aarlig drukner ,under fiskerif og 
hvor mange personer der aarlig drukner , under baadfart*, og vi kan skjøns- 
mæssig bedømme, hvem af disse sidste kan forudsættes at være fiskere eller 
iallefald for en betydelig del faa sit livserhverv ved fiskeri. Men om de 
forskjellige baadfarters hensigt siger det statistiske materiale omtrent 
intet, og om baadfartens sammenhæng med fiskeribedriften vil der vistnok, 
efterat ulykken er skeet, i mange tilfælder være vanskeligt at udtale sig. 
Saa nær er fiskeribedriften eller det at drive fiske forbundet med livsfor- 
holdene paa kysten, at en sondring mellem drukning, naar baadfarten har 
skeet i den ene eller i den andeu hensigt, vil synes at være en haard uret- 
færdighed. Rigtigheden heraf synes mig alene at fremgaa af det i første 
afsnit udviklede, nemlig at antallet af de ,under baadfart* omkomne fiskere 
udgjør omtrent halvdelen af dem, som omkommer under fiskeri. Man maa 
ogsaa erindre, at der i 10 aar paa kysten er druknet 3 649 mænd over 15 
aar, af hvilke jeg kun har troet at kunne henføre 2079 til fiskerstanden 
(se bilag 17). Man ser altsaa, at der her er et stort spillerum for tvil og 
for meningsforskjel. De fleste fiskere mener, at de selv yder de midler, 
som flyder ind i eksportafgifternes kasse. Og derfor vil de efterladte 
efter en mand, som omkommer ved en tilfældig baadfart, og som i mange 
aar og kanske i selvsamme aar har drevet stort fiske, føle det som en 
uretfærdighed, at de ingen berettigelse skal ha til erstatning. Jeg kan 
iallefald ikke tænke mig, at en ulykkesforsikring for fiskere kan føles 
som tilfredsstillende, medmindre den iallefald omfatter erstatning mod et- 
hvert ulykkestilfælde med dødeligt udfald, som rammer fiskerne under 
baadfart paa sjøen. Men da staar vi paany overfor det vanskelige spørgs- 
maal: Hvem er fiskere? Det er efter min mening en fuldt ud logisk 
konsekvens heraf ov i overensstemmelse med de mest elementære forud- 
sætninger for enhver forsikring, naar stortingsmand Eriksen i sit før- 
nævnte forslag derfor anbefaler, at alle de, som skal medtages i forsik- 
ringen, bør ,forpligtes til aarlig at indsende anmeldelse derom til rigs- 
forsikringsanstaltens tilsynsmænd*. Det staar imidlertid for mig som et 
særdeles stort spørgsmaal, om saadanne lister over de forsikrede vil have 
nogen virkelig værdi som lister over fiskerstanden, medmindre de 
ogsaa ledsages af et tilsvarende antal præmier. Vil der ikke, med andre 
ord, først da blive alvor og orden i sagen, naar det dog er forbundet 
med nogen direkte udgift at blive opført paa listen over de forsikrede? 
Hertil kommer ogsaa et andet og ligesaa vigtigt synspunkt. Der 
er i forskjellige udtalelser antydet den tanke, at man ved den indirekte 
præmie (eksportafgiften) undgaar ,de mange tvilsomme spørgsmaal, som 
straks frembyder sig ved den direkte præmie, f. eks. om det vil være 
