ae Veg 0 
alles ønske at finde en løsning af denne sag, som iallefald ikke paa 
forhaand kan antages at gjøre nogen forskjel mellem de forskjellige 
landsdele. | 
Hertil vil der maaske indvendes, at man ved at indføre merke- 
væsenet over det hele land skulde kunne opnaa at medtage alle 
landsdele.. Men det er klart, at dette iallefald vilde volde betydelige 
udgifter, fordi der isaafald maatte ansættes opsynsbetjente ogsaa 
der, hvor dette nu forøvrig ansees unødvendigt. Det har som be- 
kjendt længe været under overveielse at indføre merker for alle 
fiskerfarkoster (dækkede som udækkede), men disse merker har 
almindelig været tænkt som ,faste merker*, som et fartøi beholdt 
fra aar til aar. En af fordelene ved faste merker skulde netop være 
en besparelse i det nuværende arbeide med at uddele merker til alle 
farkoster hvert aar. Men indføres dette nye system, som iallefald 
for de egentlige fiskerbaades vedkommende vilde. betegne et praktisk 
fremskridt, vil selve grundlaget for præmiernes indbetaling ved baad- 
merkernes udlevering bortfalde. At knytte fiskerforsikringen til 
merkevæsenet og til fiskeriopsynet vil derfor i det hele maatte an- 
tages at virke hindrende baade for disse institutioners nuværende 
virksomhed og for deres fremtidige udvikling. Opsynscheferne ved 
vaarsildfisket og lofotfisket har derfor ogsaa ligesom samtlige opsyns- 
betjente i Lofoten udtalt sig mod ordningen. 
Til alle disse betænkeligheder kommer nu til slutning den betragt- 
ning, at man ved ordningen med præmier ved baadmerkernes udle- 
vering ikke opnaar nogen mere tilfredsstillende organisation af den hele 
forsikringsindretning end ved ydelse af eksportafgifterne alene. Det 
vil nemlig ikke være muligt paa den maade at variere og tilpasse 
forsikringens vilkaar til de saa forskjelligartede forsikringsbehov, 
som de forsjellige slags fiskere har. Forsikringen vil alene kunne 
afkræve fiskerne et for alle ligestort minimalbeløb, og forsikringen 
vil derfor ogsaa alene kunne yde et vist minimum til alle fiskere. 
Men dette minimum kan forsaavidt ogsaa ydes gjennem eksport- 
afgifterne alene. Det synes kun at være rent finansielle hensyn, som 
kan tale for at afkræve fiskerne et bidrag til forsikringen, naar de 
modtager sine baadmerker, og det synes da overflødigt at vanskelig- 
gjøre en saadan ordning ved ogsaa at indføre policer og den dermed 
følgende omstændeligere administration. 
Vil man fortiden begrænse forsikringen til et lidet minimum 
for alle fiskere, og kræves der hertil ogsaa direkte bidrag fra fiskerne, 
kan jeg kun anbefale følgende ordning: 1) at forsikringens 
gjenstand alene begrænses til en for alle fiskere lige stor 
erstatning ved dødsfaldunder fiskeri og paa reiser til og fra 
