01 
fisket, 2) at midlerne delvis tilveiebringes ved eksport- 
afgifterne og desuden ved smaa bidrag ved baadmerkers 
udlevering uden policer. Er bidragene smaa, kan det nemlig 
ikke ansees uberettiget, at en fisker f. eks. betaler baade ved skrei- 
fiske og finmarksfiske. 3) Endvidere at forsikringen begrænses 
til den del af kysten, inden hvilken baadmerker og eks- 
portafgifter nu findes, nemlig fra Stavanger til Finmar- 
kens amter. Besluttes denne ordning, haaber jeg iallefald ved de 
i de to forangaaende afsnit givne oplysninger at have ydet den det 
materiale, som vil ansees nødvendigt. Se forøvrigt herom næste afsnit. 
Mig personlig er det imidlertid kun muligt at holde paa en or d- 
ning, som muliggjør hensyntagen til de enkelte fiskeres 
ønsker om at benytte sig af forsikringen ogsaa udover et 
vist minimum, som kan ansees passende for alle. Dette maal kan 
hverken naaes ved eksportafvifter eller ved præmier ved baadmer- 
kers udlevering. Det vil i dette tilfælde, som ved al organiseret 
forsikring af hele befolkningslag, vise sig nødvendigt at knytte en 
saadan forsikring til de enkelte forsikredes hjemstavn. Lige- 
som et mandtal kun lader sig opstille over den hjemmehørende 
befolkning, saaledes kan en god organisation af fiskerne 
som stand kun tilveiebringes, saafremt ordningen blir den, 
at hver mand kan forsikre sig i sin hjemstavn. 
Er der derfor nu nogen udsigt til at faa oprettet en udviklings- 
dygtig fiskerforsikring, saa er det min tro, at det i lænyden vil gavne 
fiskerne som stand bedst, om det fra begyndelsen af lykkes at faa 
den grundlagt paa de her udviklede prineiper. Og dette har i mine 
øine en større betydning, iallefald for fiskerstanden, end netop det 
valg af ydelsernes størrelse, som vil blive gjort for forsikringens 
virksomhed i den nærmeste fremtid. 
Paa de her udviklede principer hviler, som bekjendt, ogsaa fabrik- 
arbeidernes ulykkesforsikring; denne har i hver kommune en tilsynsmand, 
som holder rede paa de forsikrede. Og i det hvilende forslag fra den 
. parlamentariske arbeiderkommission om ordningen af en almindelig inva- 
lideforsikring er det jo ogsaa forudsat, at der i hver kommune skal være 
et særskilt styre for forsikringen. Herom synes der saaledes i sin almin- 
delighed at være samstemmighed. Imidlertid vil der paa den anden side 
kunne indvendes, at disse principer praktisk kun kan føres ud i livet, 
saafremt det administrative arbeide, som saaledes blir nødvendigt i hver 
kommune, enten, som for fabrikarbeidernes vedkommende, bestyres af be- 
talte funktionærer, eller udføres ved frivilligt arbeide af privatmænd i 
lighed med den øvrige kommunale ombudsvirksomhed. Det første alter- 
nativ, at ansætte lønnede funktionærer, vil blive en uforholdsmæssig dyr 
D 
