var 1230 at anse som fiskere, der i tilfælde vilde komme ind under 
fiskerforsikringen. Det vilde formentlig volde yderst lidet arbeide for de 
resp. ligningskommissioner at give oplysning angaaende antallet af fiskeri- 
drivende mænd . ...* I henhold til lov af 29de april 1905 om ved- 
tægter angaaende folkeregistre $ 1 kan jo ogsaa kommunerne , bestemme, 
at enhver, som er fast eller midlertidig bosat inden kommunen, skal være 
pligtig til for sig og medlemmer af sin husstand at meddele registerføre- 
ren oplysning om navn, stilling eller erhverv. bopæl, fødselsaar og dag, 
+... egteskabelig stilling* o.s.v. Der er med andre ord gjennem 
kommunen ikke alene adgang til at faa vide, hvor mange fiskere der 
findes, men ogsaa de nødvendige socialstatistiske oplysninger, som i til- 
fælde maatte vise sig at være nødvendige for eventuelle forbedringer i 
den forsikring, som man maatte oprette fra først af. I forbindelse her- 
med vil der paa denne maade meget let kunne raades bod paa den me- 
ningsforskjel, som i enkelte tilfælder maatte bestaa med hensyn til spørgs- 
maalet, om en eller flere mænd kunde ansees for at være fiskere. Aab- 
nes der nemlig adgang for en hvilkensomhelst mand til frivillig at tegne 
sig som fisker paa kommunens liste, saa tindes iallefald adgangen aaben 
for alle. 
Fra et forsikringssynspunkt kan der neppe indvendes noget mod en 
saadan fri adgang for alle til at tegne sig paa listen, saafremt der ikke 
er en altfor stor forskjel paa præmien og forsikringens ydelser. En 
mand, som ikke med sikkerhed kan henregnes til fiskerstanden, vil nemlig 
utvilsomt kunne ansees for en , bedre risiko* med hensyn til de ulykker, 
som forsikringen forsikrer imod, end de almindelige fiskere, og der vil 
derfor intet være at indvende imod, at han frivillig forsikrer sig selv ved 
at betale sin præmie. Jeg tror saaledes med sikkerhed at kunne gaa 
ud fra, at et mandtal over fiskerne og de nødvendige statistiske op- 
lysninger om dem uden stort arbeide vil kunne faaes gjennem kom- 
munerne. 
En anden sag er det, at adgangen til at blive med blandt de for- 
sikrede vil kunne misbruges, saafremt der ingen præmie fordres af hver 
enkelt, og at præmien derfor ogsaa indgaar som et nødvendigt 
led i forudsætningerne for listernes paalidelighed. Og vi 
staar her overfor den største byrde, som en almindelig forsikring af alle 
fiskere paa denne maade vilde paalægge kommunerne. Fra kommunernes 
side vil der kunne siges, og nok 1 tilfælde ogsaa blive sagt, at det er 
et uforholdsmæssigt arbeide at skulle indkræve saa mange smaa beløb, 
som præmierne vil udgjøre. Jeg finder, at der bør tages det hensyn til 
denne indvending, at kommunens forpligtelser begrænses til at op- 
stille lister og indsende præmier alene for de fiskeres ved- 
kommende, som ogsaa er skatteydere. Styrken ved denne begræns- 
