— 473 — 
uden, at aarets første maaneder spiller den største rolle i fiskeribedriften. 
hvorfor det maa ansees ønskeligt. at fiskerne kunde blive forsikrede 
før kalenderaarets begyndelse. For statens budgetaar taler. at havne- 
budgettet, som efter mit forslag skal dele havnefondet med forsikringen, 
bevilges for dette tidsrum. Endvidere. at der i mange kommuner, særlig 
i byerne, først blir opstillet endelig tegning i løbet af aarets første 3—1 
maaneder. Det bør derfor tages under nærmere overveielse, hvilke 
hensyn som bør veie mest. I mit lovforslag har jeg ingen bestemmelse 
indtaget om dette spørssmaal, da jeg har antaget. at det vil kunne løses 
ad administrativ vei. Her vil jeg kun fremhæve. at alle præmier forud- 
sættes at gjælde for det hele forsikringsaar. og at præmier. som tegnes 
indenfor dette, kun maa gjælde til forsikringsaarets udløb. 
Vil nu kommunen gaa videre enten ved at medtage flere fiskere end 
skatteyderne eller. som vi senere skal se. ved ogsaa at organisere en 
mere fuldkommen forsikring. da vil arbeidet blive større. For at bidrage 
til. at kommunerne skal være desto mere tilbøielige til ogsaa at optage 
denne frivillige virksomhed. og for at de skal være mindre utilbøielige 
til at tage alle med. anbefaler jeg. at staten yder dem en støtte af 2 *, 
af samtlige indkommende præmiebeløb i administrationsudgifter. Denne 
procent svarer til den almindelige inkassotakst. som private livsforsikrings- 
selskaber betaler sine agenter for præmiernes indkassering. 
I. I tilslutning til den her skitserede ordning af en almindelig 
forsikring for alle fiskere vil der kunne bygges en forsikring med større 
ydelser. hvor dertil maatte være behov. Men ogsaa for den større for- 
sikring gjælder det efter min mening, at bedømmelsen af dette behovs 
størrelse ikke bør træffes af staten, men af distrikterne. Der synes at 
være en almindelig samstemmighed om, at frivillighed vistnok er den 
ideale form for forsikringen, men at kun faa fiskere vil benytte sig af 
den. Heraf trækker jeg den slutning, at saadan frivillig adgang til for- 
sikring efter høiere ydelser og til gjengjæld med høiere præmier iallefald 
bør staa enhver norsk borger aaben. Og nogen administrativ vanske- 
lighed kan dette hverken volde stat eller kommune. Kommunen vil kun 
have at modtage den frivillig erlagte høiere præmie og at opføre den 
forsikrede i en høiere klasse paa listen. Derimod bør det overveies, om 
man ikke ogsaa kan gaa videre, og dette kan efter mit skjøn ske paa 
den maade, at der gives kommunestyrelserne ret til for sine 
fiskere eller for visse nærmere definerede grupper af fiskere 
at indføre en for vedkommende kommune tvungen forsikring 
bygget paa en høiere klasse. 
Herved vil hver kommune selv kunne bedømme, hvilken betydning 
en ulykkesforsikring har for dens fiskere eller for enkelte grupper af 
disse (f. eks. dæksfartøisfiskere). endvidere hvilke ofre der under de 
