ning af kommunestyret kan blive paalagt alle fiskere, som driver fiske 
paa en nærmere beskrevet maade, at deltage i forsikringen. I en lov 
om ulykkesforsikring for fiskere bør der af disse grunde ikke udtales 
noget om, hvorledes organisationen bør finde sted. Loven bør kun 
give kommunerne ret til at paalægge bestemte slags fiskere 
at forsikre sig, og loven bør give kommunerne ret til med 
approbation af vedkommende regjeringsdepartement at grund- 
lægge forsikringen paa bestemte præmiesatser og at oprette 
den for forsikringen passende organisation. 
Det faar da inden hver kommune blive en sag mellem dem, som 
vil ofre noget paa en forsikring og dem, som endnu ikke har faaet øie 
for dens betydning, at komme til en for forholdene tilfredsstillende ord- 
ning. Dog saaledes, at hver enkelt mand, som iallefald vil være med 
for sit eget vedkommende, har fri adgang dertil indenfor de fastsatte 
satser for præmier og for forsikringens ydelser. Paa denne maade tror 
jeg, der kan grundlægges en ordning, som uden at øve en trykkende 
tvang kan aabne en adgang for de forsikringsbehov, som fiskerstanden 
for tiden føler. I det følgende afsnit vil jeg dernæst behandle de satser, 
som den her udviklede ordning i tilfælde maatte bygges paa. 
