== fØ — 
troet, at dette uden videre maatte kunne gjøres og det saameget mere, 
som baade den tyske og den planlagte norske almindelige invalideforsik- 
ring kun forudsætter erstatning i tilfælder, i hvilke arbeidsfortjenesten er 
sunket ned under en vis grænse (33 % eller 40 %). I den danske 
ulykkesforsikring for sjøfolk er grænsen nedad sat til 10 9. 
I følelsen af sagens principielle betydning henvendte jeg mig dog til 
hr. direktør for Bergens sygehus dr. Sandberg og anmodede ham om 
at udtale sig om spørgsmaalet om den grænse nedad, som maatte blive 
at vælge, saafremt man skulde sætte sig det maal at udelukke de mindre 
tilfælder. Dr. Sandberg anbefalede, at spørgsmaalet først forelagdes 
hr. overlæge dr. med. Tseherning ved kommunehospitalet i Kjøbenhavn, 
fordi han fra den danske fiskerforsikrings oprettettelse har deltaget i 
forsikringens virksomhed og derfor maatte antages 1 særlig grad at 
kjende invaliditetsforholdene blandt fiskerne. Hr. Tscherning viste 
sagen den store velvilje at afgive følgende udtalelse: 
sI anledning af en fra Dem gjennem direktør dr. Sandberg over- 
sendt forespørgsel angaaende nogle punkter vedrørende ulykkesforsikring 
for fiskere skal jeg udtale følgende: 
Efter vor erfaring udviser vore fiskere en stor haardførhed overfor 
deres farlige erhverv og en vis ligegyldighed overfor ulykkestilfælder ved 
disses fremkomst, men naar det først staar dem klart, at de har paaført 
sig en blivende eller blot langvarig lidelse, kommer en ganske modsat 
natur frem: smaa læsioner viser sig for dem som uhyre molester, de tror 
sig ved smaatterier afskaaret fra deres erhverv, og de er ofte sterkt 
angrebet af hypokondri, forestillinger og andre nervelidelser, fremkaldt ved 
ulykken. Middelstore invaliditeter 20 —40 "/9 er derfor ikke ualmindelige, 
overvurdering af invaliditeten meget hyppig. Man vilde derfor uden al 
tvil ved en minimumsinvaliditet paa 50—60 % faa et ikke ringe arbeide 
med afgjørelsen af nærliggende invaliditeter og med afvisning af langt 
lavere invaliditet, der af den skadelidte antoges for alvorligere, end til- 
fældet var. En hyppig forekommende uret ved at afvise invaliditet nær 
ved minimum eller ved at forhøie dem for at faa dem med vilde da ikke 
kunne undgaaes, og misnøie vilde blive hyppig. Jeg tror derfor ikke, 
et minimum sat ved de overmaade høie invaliditeter vilde være tilraadelig; 
bedre vilde det være 1 en fiskeriforsikring at bortskjære alle de virkelig 
smaa skader paa enkelte fingre o. I. Man vilde da gjøre rigtigt i loven 
eller en til loven knyttet ,bekjendtgjørelse* at paapege en muligst præeis 
begrænsning for, hvad der ikke toges med, eller som ved vor søulykkes- 
forsikring kun at erstatte invaliditet over en vis liden */o f. eks. over 
10 eller 15 %. Men herved vilde der blive en meget stor del afgjørelser 
altsaa dog en stor og maaske kostbar administration. 
Helt at udskyde invalideforsikringen vil efter vor erfaring svække 
