— BE = 
mødet paa Sortland 1905). Om ikke herved sagen blev umuliggjort, 
vilde ialfald der blive ganske andre forholdsregler at tage end ved den 
nuværende uddeling af baadmerker. Man maa ogsaa lægge merke til, 
at baadmerker medtages af en hel del af fiskerne, der søger skreifiske- 
rierne under en særdeles pengeknap tid ved fiskets begyndelse, og at 
erlæggelsen af denne afgift netop da vistnok ofte vil falde forkjert og 
trykkende, naar den skulde være stor nok til at fundere erstatningsfon- 
det fuldt ud. 
Jeg mener derfor, at man maa se sig om efter en anden maade som 
hovedindtægtskilde, hvorved alle fiskere kommer med mest mulig 
baade ved betalingen og ved erstatningen, og hvorved aministrationen — 
bogførsel og regnskabsvæsen — blir mindst muligt. Der eksisterer i 
Ostende i Belgien en indretning for fiskeres forsikring, indbefattende 
ulykkesforsikring, dagpenge under sygdom, erstatning under invaliditet, 
alderdomspensioner, understøttelse til efterladte hustru, børn og andre af 
fiskeren forsørgede slegtninge. 'Til denne kasse, der har virket siden 
1830 og gjort umaadelig meget godt for fiskerne og deres efterladte, 
betaler fiskerne afgiften derved, at der afkræves dem for tiden 1 % af 
fiskens salgssum til dette øiemed. Da al fisk der sælges ved auktion, er 
denne indkassering meget let og omtrent omkostningsfri, idet det taves 
med i den afgift af 5 % til auktionsvæsenet, som erlægges der. Lig- 
nende forholde eksisterer jo ikke hos os og kan saaledes ikke gjennem- 
føres her, men vi har dog en almindelig afgift af fiskevarer i det saa- 
kaldte havnefond, som erlægges af de fleste og vigtigste eksportvarer 
fra fiskerierne, hvoråf dog blandt andet fersk iset fisk er undtaget. 
Til denne afgift mener jeg, at fiskernes præmie for sin forsikring 
lettest, retfærdigst og fuldstændigst kan knyttes. Aføiften erlægges ved 
eksporten, og da enhver handlende maa beregne alle sine udgifter for 
varen, før han kan fastsætte dennes raaværdi, er der ingen tvil hos os 
om, at paa denne maade vil den erlagte præmie i alle tilfælde gaa fra 
fiskens værdi i raa tilstand, naar den leveres af fiskeren, og saaledes 
betales ganske umerkelig af ham ved det meste salg af raafisk eller fersk 
sild, eller af saadan vare, som han i tilberedt stand sælger til fiskehand- 
leren. Ganske ligeligt blir denne afgift ikke fordelt paa fiskerne. De, 
som alene eller hovedsagelig befatter sig med fangst af afgiftsfri fiske- 
sorter, eller af fisk, som eksporteres fersk eller som forbruges i byer og 
bygder, hvad der jo udgjør meget betydelige værdier, kommer ikke at 
erlægge afgift af disse. Men dette har neppe den betydning, at disse 
fiskere paa nogen maade bør udelukkes, thi omtrent alle vil i et eller 
andet afsnit af sit liv i kortere eller længere tid og i større eller mindre 
mængder have været med paa at fiske fiskevarer, der svarer afgiften. 
i 
i 
Å 
| 
