— VEE == 
fiskeres efterladte, kommer det ikke an paa fiskernes virkelige antal, 
om dette er større eller mindre, men paa antallet af de, der er for- 
ulykkede under fiskeri eller dermed i forbindelse staaende arbeider og 
reiser. For deres vedkommende, der er forulykket under selve fisket, 
udgjør antallet i gjennemsnit fra 1866 til 1900 124/10 person pr. aar 
og gjennemsnit for 1896—1900-femaaret 1323; person pr. aar. For 
1901 og 1902 er middeltallet 135. Med henimod 133 som middeltal 
pr. aar skulde man saaledes regne rummeligt. 
Hvormange af de egentlige fiskere, der kommer bort ved reiser til 
eller fra fiskerierne eller ved ulykker, der paa anden maade staar i for- 
bindelse med fiskeriarbeidet, ser jeg mig for tiden ikke istand til at op- 
give, men vi antager, at antallet neppe kan komme til at gaa høiere end 
til '/s af det foran anførte tal af bortkomne under selve fisket, altsaa 
ca. 26. Der skulde saaledes behøves 159 bidrag å 500 kroner = 79500 
kroner i et aar. For nærværende vil 25 9 tillæg til havnefondet kun 
skaffe noget over 63000 kroner, og der vil saaledes mangle ca. 16500 
kroner. Jeg vil anbefale, at dette søges tilveiebragt ved, at der erlæg- 
ges en ganske ringe afgift ved baadmerkernes modtagelse, til eks. 25 øre 
pr. mand, uden at dette førte til nogen særlige rettigheder for den, der 
erlagde denne afgift, og derved foraarsagede nogen slags bogførsel for de 
enkelte personer. Saavidt man har oversigt over sagen, skulde dette 
tillær være tilstrækkelig. Det vilde endvidere skaffe et tilskud direkte 
erlagt af fiskerne selv og være saa lidet, at det aldrig vilde bevirke 
nogen forlegenhed, selv i de pengeløse tider, der i regelen hersker ved 
til eks. de store skreifiskeriers begyndelse, hvortil saa mange baadmerker 
benyttes, og endnu mindre for fiskerne, der søger til vaarsildfisket. Om 
merkevæsenet skulde antage andre former, vilde heller ikke en saadan 
mindre afgift falde vanskelig at erstatte, om den bortfaldt ved senere 
omordninger. Vilde man ikke modtage denne erlæggelse, maatte man 
sætte den indkrævede procent til havnefondets indbetalinger saapas høiere, 
at den fornødne sum skaffedes tilveie. Det bør dog foretrækkes at fylde 
den fornødne sum gjennem flere end en betalingsmaade, for at tilskud- 
det kan komme fra flere kanter og derved de fremkomne uligheder ved 
betalingens erlæggelse fra de forskjellige slags fiskeriers folk mest muligt 
kunde udjevnes. Flere bekvemme indtægtskilder end disse to, en større 
afgift knyttet til havnefondet og en mindre til baadmerker, finder jeg 
for tiden ikke med god grund at kunne paapege. Naar der indføres fiske- 
auktioner i vore større byer med en fast auktionsafgift, kunde vistnok 
med lethed en ubetydelig del af denne bestemmes i tilfælde fiskernes 
forsikringsfond. 
Da denne min udtalelse kun er en foreløbig og skisseret meddelelse 
om mine anskuelser angaaende sagen, for at de kan kjendes og i tilfælde 
