GA 
bestrides af midler, som i en eller anden form indkræves som 
en særafgift fra fiskerstanden. Der kan da tænkes indkrævet en 
særafgift paa direkte maade ved overtagelsen af merker paa de store 
fiskerier, eller paa indirekte maade gjennem aføifter paa fiskeprodukterne 
eller ogsaa paa begge disse maader. 
Hr. Westergaard mener, at en afvift af kr. 1 fra hver fisker, som 
deltager i de store fiskerier, vil kunne tilveiebringe kr. 100000. Han 
ytrer dog tvil; om ikke kr. 2 skulde kunne indkræves af hver mand paa 
denne maade. Hr. Dahl antager, at fiskerne ved sin ankomst til fiske- 
rierne kun har saa faa kontanter, at afgiften ikke vil kunne sættes 
høiere end til kr. 0.25 pr. mand, saaledes at der paa denne maade ikke 
skulde kunne tilveiebringes mere end kr. 25000. Til gjengjæld foreslaar 
derfor hr. Dahl, at der som indirekte afgift paa fiskeprodukter søges 
indkrævet ca. 75000 kroner ved nemlig at forøge afgifterne til havne- 
fondet med 25 9. 
Det synes mig urigtigt, at administrationen danner sig nogen endelig 
mening om disse spørgsmaal, før de har været forelagt for og drøftede 
af de fiskeriinteresserede selv, som 1 tilfælde vil komme til at betale 
afgifterne. 
Paa sagens nuværende standpunkt skal jeg derfor indskrænke mig 
til følsende bemerkninger angaaende hver af de to slags afgifter. 
a. Den direkte afgift. 
Jeg er enig i, at der ved merkernes udlevering under de store 
fiskerier bør indkræves en afvift for ulykkesforsikringen, dog uden at 
forsikringen dermed begrænses til de fiskere, som har erlagt afgiften. 
Jeg mener, at der maa kunne forudsættes at være den samfølelse mellem 
fiskerne indbyrdes, at det ikke føles som nogen uretfærdighed, at denne 
afgift kommer samtlige tiskere tilgode, og det saa meget mere som de 
allerfleste fiskere i større eller mindre del af sit liv deltager i de store 
fiskerier. Med hensyn til denne direkte afgifts størrelse finder jeg for 
tiden ikke at burde have nogen mening, forinden de interesserede selv 
er spurgt herom. Jeg er dog tilbøielig til at tro, at en saadan afgift 
neppe vil kunne bære forsikringen alene, saafremt man tænker sig, at 
denne skal kunne yde de forulykkede fiskeres efterladte en varig hjælp. 
b. Den indirekte afgift. 
Som bekjendt findes der allerede tidligere 3 særafgifter paa fiskeri- 
produkterne, nemlig medicinalafgifterne, havneafgifterne og vragerafgif- 
terne. Tilsammen danner disse en ikke ubetydelig eksporttold, som ikke 
føles lidet trykkende af bedriften. Hver gang der har været tale om en 
forøgelse af denne eksporttold, har det derfor vakt en sterk modstand 
