== 
Som en mangel ved denne ordning er bl. a. fremholdt, at forsik- 
ringen derved ikke vilde omfatte saa mange fiskere som ønskeligt. Videre 
at baadmerker modtages af en hel del fiskere under en særdeles penge- 
knap tid ved fiskets begyndelse, og at erlæggelsen af denne afgift netop 
da vistnok ofte vil falde forkjært og trykkende, naar den skulde være 
stor nok til fuldt ud at bære forsikringen. 
Fra andet hold er derfor givet anvisning paa en anden hoved- 
indtægtskilde, hvorved alle fiskere mest mulig kunde komme med 
baade ved betalingen og ved erstatningen, nemlig paa de midler, som 
vilde indvindes ved en forøgelse af den ved lov af 24de mai 1873 paa- 
lagte udførselsafgift af fiskevarer til havnearbeider, merker og festigheder 
i fiskeridistrikterne (,havnefondet*). 
Til denne afgift antager forslagsstilierne, at fiskernes præmie for 
sin forsikring lettest, retfærdigst og fuldstændigst vil kunne knyttes. 
Afgiften erlægges ved eksporten, og da den antages at være medregnet 
ved fastsættelsen af raavareprisen, vilde den saaledes betales ganske 
umerkelig af fiskerne ved det meste salg til fiskehandlerne. Ved for- 
øgelse af afgiften til havnefondet med 25 "/o antages størstedelen af 
udgifterne ved forsikringen at ville blive dækket, om erstatningen fast- 
sættes til kr. 500 engang for alle. Til fuld dækkelse af udgifterne 
anbefales, at der desuden erlægges en ganske ringe afgift ved baadmer- 
kernes modtagelse, f. eks. 25 øre pr. mand, uden at dette skal medføre 
nogen særlige rettigheder for dem, der erlægger denne afgift. Sløifes 
denne afgift, maatte afyiften til havnefondet forholdsmæssig forhøies. 
Fordelene ved denne ordning skulde altsaa være, at ogsaa fiskere, 
som ikke deltager i fiskerier, hvor baadmerker er paabudt, kunde blive 
delagtige i forsikringens goder gjennem det blotte salg af afgiftspligtig 
vare, foruden at forsikringspræmien ad denne vei vilde kunne erlægges 
paa en lemfældigere maade. 
Da et forslag om forhøielse af afgiften til havnefondet kan tænkes 
ikke at ville vinde synderligt bifald, er der videre opkastet det spørgs- 
maal, om ikke sagen kunde ordnes saaledes, at en del af de særafgifter 
paa fiskeprodukter, navnlig til havnefondet, som allerede nu opkræves, 
med større ret kunde anvendes i forsikringsøiemed end til de formaal, 
hvortil de nu bruges. 
Videre er ogsaa den mening fremholdt, at der ved udleveringen af 
baadmerker burde indkræves hele den til forsikringen fornødne afgift, 
dog uden at forsikringen derfor skulde begrænses blot til de fiskere, 
som har erlagt afgiften. Det maa kunne forudsættes, anføres der, at 
være saa megen samfølelse mellem fiskerne, at det ikke vil føles som 
nogen uretfærdighed, at denne afgift kommer samtlige tilgode, og det 
