2 
danne offentlige udlaanskapitaler være til gavn for det hele samfund 
nærsagt i lige høi grad som for fiskeribedriften. 
I indstilling af 23de april 1907 har den svenske rigsdags stats- 
utskott tiltraadt regjeringens forslag til rigsdagen om, at der hvert af 
aarene i de fem første aar skal imødekommes et aarligt laanebehov af 
kr. 750000.00 til ophjælp af de svenske fiskerier. Det er værd at 
lægge merke til denne store forøgelse af fiskerifondene i Sverige, 
hvor lignende fond har været i virksomhed næsten lige saa længe som i 
Norge med opimod samme beløb som hertillands ved udgangen af 1906. 
I 
B. Statslaanenes hensigt før og nu. 
Tidligere gjaldt det at skabe et havfiske, som den gang var en 
i Norge ny og uprøvet bedrift, idet den herskende kapitalmangel 
burde søges afhjulpen paa en maade, hvorved fiskeren blev fri i sin 
dispositionsret over fangsten. Hertil har staten været behjælpelig ved 
billige laan. 
Nu er — som seet af fiskeflaadens beskrivelse — havfisket en 
blomstrende og sterkt voksende bedrift. (Som eksempel paa at flaaden 
fremdeles er i vekst, kan nævnes, at i 1907 har alle norske verksteder 
for fiskedampere været fuldt optagne). Trangen til kapital er saaledes 
netop i den seneste tid meget sterk. Intet viser dette bedre end den 
mængde laaneandragender, som stadig indløber. 
En anden stor forskjel paa før og nu er, at de oprindelige for- 
holdsvis smaa fond med billige renter bevilgedes for at fremhjælpe an- 
skaffelsen af billige seilfartøier — nu bliver der stadig i større og større 
udstrækning bygget motorfartøier og dampskibe. 
Hensigten med offentlige havfiskelaan er derfor nødvendigvis nu en 
anden, end den har været. Foruden den fordel, som statslaan giver 
fiskeren fremfor laan hos private forretningsfolk, nemlig den, at han for- 
bliver fuldt fri i sine dispositioner, staar nu kun tilbage den opgave for 
staten at skaffe kapital, hvor fiskerne har vanskelig for at reise penge 
paa anden maade. Det vil sige, at det er en meget mere forretnings- 
mæssig opgave, som nu foreligger for det offentlige. Havfisket har nem- 
lig vist sig at være en god forretning, især naar det drives kun af 
fiskere, og derfor bør de tidligere momenter af forsøg og deraf følgende 
ekstrarisiko ikke længer være bevægende ved ydelse af offentlige laan. 
Nedenfor skal antydes maader, hvorpaa staten kan imødekomme de 
forhaandenværende krav uden samtidig at bringe saa store ofre som 
hidindtil. 
Det offentlige bør søye at skaffe sig størst mulig sikkerhed mod 
kapitaltab, samtidig som der bør indføres en 
