Ds 
hvis man havde et saadant maal for øie. Det er heller ikke hensigten, 
»at man skal laane kun til ubemidlede. Det er for at bryde nye baner, 
yfor at aabne en meget vigtig næringsvei for vort land, at man har be- 
,Vilget disse penge. Saa snart denne næringsvei kommer i fuld gang, 
, hvilket ikke paa lang tid endnu kan antages at blive tilfældet, saa maa 
sdet være paa tide at trække tilbage en saadan støtte. Jeg vil have 
,gjort denne bemerkning, for at man ikke skal misforstaa tingen derhen, 
sat vi her i stortinget bare voterer billige laan til hvemsomhelst; det er 
sikke tilfældet.* 
Som det vil sees af de citerede udtalelser, vilde det ikke være 
nogen ny tanke, om havfiskefondenes rentefod blev foreslaaet hævet fra 
den nuværende, gavemæssige lavhed til en høide, hvorved staten intet 
rentetab led. Og udviklingen af havfisket synes at have gaaet fortere 
end forudsat i de citerede udtalelser af næringskomiteens ordfører. [al- 
fald er der i de sidste par aar af det ældre havfiskefond væsentligst 
været ydet laan ,til almindelige fartøier til en prøvet bedrift* — altsaa 
til foretagender, hvortil ,det vilde være en lidet rimelig fremgangsmaade 
at yde af offentlige penge til billige renter". Ved at sammenholde be- 
skrivelsen af, hvorledes fartøier med havfiskelaan i de forskjellige amter 
har drevet i aarene 1903, 1905 og 1906 (se bilag 13), med driftsplan 
for de fartøier, hvortil der nu søges laan fra de samme amter (8. 227 f. f.), 
vil det sees, at saagodtsom intet nyt foreslaaes med hensyn til drift eller 
fartøistype. Forslag om virkelig nye ting, som maatte indkomme, burde 
vistnok søges fremmet ved statsmidler, direkte bevilgede paa samme 
maade som til de aarlige fiskeforsøg. Det er liden grund til paa udvik- 
lingens nuværende stadium at holde en særlig lav rentefod for hele det 
ældre fond udelukkende for saadanne enkelttilfældes skyld. Udskiltes 
disse, vilde laanevirksomheden ogsaa komme i sandere spor. Den nuvæ- 
rende lave rente — uden nogen tilsvarende ekstrarisiko — vil ogsaa 
kunne tænkes at fremhjælpe usund spekulation. 
Ved at renten for det gamle fonds vedkommende forhøies til samme 
sats som for det nye fond, nemlig 4 pet., vilde udsigten til at erholde 
rigeligere statsmidler vokse. Og hvis der kunde skaffes staten utvilsom 
sikkerhed for laanene, hvilket muligens vilde forhøie rentefoden endnu 
en del, vilde sikkerlig fondene kunne sterkt forøges. Herom nærmere 
i de to næste afsnit. 
I den nævnte komiteindstilling til den svenske rigsdag foreslaaes 
— i tilslutning til regjeringens forslag — renten forhøiet fra 3 til 3.6 pet. 
Ved sagens behandling i regjeringen udtalte finansministeren, at han ansaa 
det principielt rigtigt, at staten ved udlaan af saadanne midler betinger 
sig en rentegodtgjørelse, som ikke er mindre end den rente, som staten 
selv maa betale for laanet, og han foreslaar derfor rentefoden sat til 4 pet. . 
