—= 9 == 
D. Størst mulig sikkerhed 
for, at staten ikke taber noget af udlaanskapitalen, er selvfølgelig en 
væsentlig betingelse for, at de bevilgende myndigheder vil blive stemt 
for nogen betydelig forøgelse af midlerne til fiskeriernes fremme. Som 
tidligere nævnt har staten hidtil lidt et kapitaltab af ca. kr. 53000.00.1) 
Om dette ikke kan ansees for saa særlig meget i løbet af saavidt mange 
aars udlaan af kapitaler paa omkring 17. million kroner — for største 
delen mod pant i fartøi — vil dog muligheden for gjentagende tab virke 
afskrækkende. 
De lidte tab har ogsaa i den mindre vel underrettede del af pres- 
sen været anvendt som argument til at svække tilliden til laanefondenes 
virksomhed. 
Hvad der for en centralinstitution gjør udlaan mod pant i fartøi 
risikabelt, er den ringe kjendskab til laantagerens person og den vanske- 
lige adgang til stadig kontrol. Ved at anvende solide, lokale formidlere 
af laanene undgaaes denne risiko. 
I Sverige formidles statslaanene til fiskere for Gøteborgs og Bohus- 
lens vedkommende af landstingets forvaltningskomite og for de øvrige 
len af de saakaldte husholdningsselskaber. 
I den sidste debat i stortinget om havfiskefondenes forøgelse (st. 
frhndl. 1906/1907, s. 2783 ff.) fremkom der udtalelser, som tyder paa, 
at sparebankerne kunde være tjenlige som laangivere mod pant i fartøi. 
Der indkom i 1905 et andragende fra en sparebank i Søndre Bergen- 
hus amt om at erholde offentlige midler til forvaltning. Midlerne tænktes 
udlaant til bygning af fiskefartøier mod pant i disse. Andragendet blev 
indvilget; men kravet til sikkerhedsstillelse fra bankens side var af det 
offentlige formet saaledes. at banken ikke vilde modtage midlerne paa de 
tilbudte vilkaar. 
Fra en kommune i Finmarken er i de sidste maaneder fremkommet 
forslag om, at sparebankerne skulde erholde statsmidler til saadanne ud- 
laan som ovenfor nævnt. 
Ogsaa fiskeridirektøren har i den senere tid behandlet lignende 
planer og har underhaanden forhandlet med den offentlige inspektør for 
sparebankerne samt med finansdepartementet forøvrigt. Resultatet af 
disse overlægninger blev nedenstaaende rundskrivelse af 27de april 1907 
til 31 sparebanker og privatbanker langs kysten: 
 Handelsdepartementet har anmodet mig om at tage under overvei- 
else, hvorvidt en omlæggelse af havfiskefondenes virkemaade er beføiet. 
1) De lidte tab er tildels forvoldt ved mellemkommende sjøpanterettigheder, som 
har fortrængt statens prioritet. Mod saadanne rettighedsstiftelser er der i den senere 
tid taget særlige forholdsregler. 
