— 240 == 
Hvad der for mig da stiller sig som særlig ønskeligt er at faa bygget 
den offentlige laanevirksomhed paa en større sikkerhed. Jeg gaar nem- 
lig ud fra, at statsmyndighederne i større udstrækning vil forøge fondenes 
kapital, hvis denne kan forvaltes paa en saadan maade, at fiskerne skaffes 
billigere penge, end den private kapital formaar, uden at staten løber 
nogen risiko eller lider rentetab, og uden at administrationen bliver for 
tungvindt og dyr. Vanskeligheden ved at ordne laanevirksomheden paa 
denne maade ligger deri, at pant i fartøier kun da byder en god sik- 
kerhed, naar laantagerne kjendes og let kan kontrolleres. 
Som de mest tjenlige lokale formidlere for statens her omhandlede 
laanevirksomhed har jeg derfor tænkt mig de private banker samt spare- 
bankerne. Med disse som mellemmænd vil en fisker kunne gaa direkte 
til sin bank og søge om billigt laan til anskaffelse af et fiskefartøi. Hvis 
banken med sit lokalkjendskab vil betro manden det ansøgte beløb paa 
de tilbudte vilkaar, indsender banken andragendet til fiskeridirektøren, 
som i tilfælde anbefaler sagen som et fiskeriforetagende, hvorefter ved- 
kommende regjeringsdepartement afgjør, om laanet skal betroes banken. 
Den rente, banken i tilfælde faar at betale staten, bør antagelig fast- 
sættes til den almindelige effektive statsgjældsrente, hvilken af finans- 
departementet opgives til for tiden at være 3%/1 pet. Som godtgjørelse 
for sit arbeide og sin risiko har banken saa ret til at tage en vis — 
fikseret — procent mere i rente af sin laantager. Banken overtager 
fuldt ansvar for laanet (deleredere), foruden at den udsteder erklæring 
om, at vedkommende obligation bærer paategning om, at den er baand- 
lagt for offentligt laan. 
I denne sags anledning henvender jeg mig nu til en del repræsen- 
tative banker og sparebanker, og jeg tillader mig herved at forelægge 
følgende spørgsmaal til velvilligst besvarelse af den ærede bank: 
1. Er banken villig til at udføre her omhandlede virksomhed? 
2. Hvor stor provision vil beregnes herfor? 
3. Hvor lang afbetalingstid bør fastsættes som maksimum? Der fore- 
slaaes mellem 10 og 15 aar. 
Angaaende laanebeløbets forhold til takstsummen bør vistnok intet 
bestemt fastsættes, da banken bør afgjøre spørgsmaalet i det enkelte til- 
fælde, der atter kommer til behandling af fiskeridirektøren. 
Banken forlanger af sin laantager den sikkerhed, som findes nød- 
vendig. Saaledes er banken ikke udelukkende henvist til at tage pant 
i fartøiet. For mindre havfiskelaan tilbydes ofte kommunegaranti. 
Med ca. 20 assuranceforeninger og selskaber har fiskeridirektøren 
betryggende kontrakt, hvorved udelukkes, at pantsatte fartøier ved eierens 
forsømmelse gaar uassurerede. Lignende kontrakter vil sikkerlig kunne 
