å 2 
oven antydede maader, ligesom der nu ogsaa laanes ud penge mod garanti 
af kommunerne. 
Alle disse spørgsmaal vil blive forelagt fiskeriraadet inden fiskeri- 
direktøren foretager noget videre med sagen. Bankernes besvarelse af 
ovennævnte skrivelse vil samtidig fremlægges for fiskeriraadet. 
Ved at faa indført ordninger som omhandlet i dette og næst fore- 
gaaende afsnit vilde der sikkerlig være haab om, at stortinget vilde afsætte 
E. rigelige udlaansmidler 
til fiskeriernes fremme. Og forudsat at staten ikke risikerer kapital eller 
lider rentetab, synes intet at være iveien for, at statsmidler kunne an- 
vendes som ,almindelige laanefonds i lighed med andre laaneindretninger*, * 
hvilket — efter den citerede stortingsudtalelse — ikke nu er meningen 
med det ældre fond. 
Den store mængde andragender, som indkommer (bilag 15), viser, at 
laanetrangen er stor. Og hvis der ikke i de sidste aar stadig var med- 
delt distrikterne, at laanefondene var fuldt disponerede, vilde der sikkerlig 
være indkommet langt flere andragender. 
Fartøiernes stadige fordyrelse paa grund af indførelse af mekanisk 
drivkraft m.v. stiller altid større og større krav til kapital. Indføres 
der en ordning med lokale formidlere, som overtager ansvaret, vil der 
til held for fiskerne kunne udlaanes forholdsvis meget billige penge til 
større del af takstbeløbet, idet de lokale institutioner ved sit person- 
kjendskab ikke behøver at Hd noget bestemt forhold mellem takst- 
sum og laanebeløb. 
De her nævnte forhold vil gjøre, at kravene langt kommer til at 
overstige fondenes nuværende ydeevne. Men statsmidler, anvendte paa 
denne maade, vilde sikkerlig være til stor ophjælp af fiskerierne og in- 
direkte til gavn for landet. 
Der har været forslag oppe om, at havfiskefondenes kapital skulde 
fastsættes til et endeligt beløb, og at renterne skulde tilflyde fondene, 
saa at kapitalen stadig øgede. En saadan ordning vilde ikke stemme 
med de her fremholdte synsmaader, efter hvilke staten tilkommer fulde 
renter af sine laan. 
Det stadige besvær med hyppige, mindre forøgelser af fondene, hvor- 
ved laanevirksomheden desuden bliver særdeles ujevn — en ordning som 
hidtil er befulgt baade i Norge og Sverige —, har i sidstnævnte land 
foraarsaget, at man i det ovennævnte forslag om laanemidlernes forøgelse 
har kommet bort fra denne fremgangsmaade. Forslaget gaar nemlig ud 
paa, at der i hvert af de kommende fem aar imødekommes et laanebehov 
indtil kr. 750000.00. Hvad der mangler paa et saadant beløb, naar 
