SD ØN 
og dødssandsynlighed. Og ved sammenligningen med den ældre og fuld- 
komnere befolkningslære vil fiskeriforskningens mangler og resultater 
blive desto skarpere belyst. 
Vi skal søge at betragte de forannævnte resultater paa denne 
maade. 
I. Af de mange undersøgelser over fiskenes gydning og over eggenes 
og larvernes drift eller passive vandringer lærer vi da først og 
fremst, at fiskebestandens skjæbne ikke alene er bundet til snevrere 
omraader. Vil man f. eks. studere seiens livshistorie eller seibe- 
standens bevægelse, saa nytter det ikke at begrænse sig f. eks. 
til de norske fjorde eller til den engelske kyst alene. Disse far- 
vands bestand er nemlig begge kommet ved indvandring og ikke 
ved fødsler paa stedet. 
Naar man omvendt paa Nordsjøbankens nordligste spids finder 
millioner af nygydte seieg og masser af gydende sei, saa maa man 
ikke tro, at man der kan studere seiens livshistorie i alle dens 
udviklingsstadier, slig som man kan studere en fastboende befolkning. 
Kort tid efter gydetiden er baade eg og voksne sei ganske for- 
svundne fra Tampen. 
Intet viser mere nødvendigheden af en stor organisation og for- 
delen af et internationalt samarbeide med disse spørgsmaal end 
netop dette, at fiskene saaledes fra sin første begyndelse tilhører 
store farvand. For alle praktiske overveielser over menneskenes 
forhold til fiskebestanden har denne kundskab ogsaa den store be- 
tydning, at den viser, at fiskearter, hvis livshistorie udviser saa 
store vandringer, aldrig vil kunne paavirkes ved lokale 
foranstaltninger. 
Hensen udkastede den interessante og ansporende tanke, at man 
ved tællinger af eggene skulde kunne beregne fiskenes antal i havet. 
Denne tankes praktiske ugjennemførlighed, iallefald med de evner 
og midler, som vi nu raader over, bevises efter min mening frem- 
foralt ved erfaringerne om gydningens lokale karakter og om den 
store emigration og immigration, som finder sted allerede for egge- 
nes vedkommende. 
Af samme grund er det ogsaa praktisk umuligt at faa et saa- 
dant klart billede af forholdet mellem tilgangen paa nye 
individer og de ældre aargange. Det synes iallefald for 
tiden haabløst at stræbe efter tal for dette forhold. 
Befolkningslærens ene store opgave at fastslaa fødslernes antal 
og forhold til den hele levende befolkning kan saaledes fiskeriforsk- 
ningen ikke fyldestgjøre. Men praktisk erstattes dette der- 
