2000 
(alker), som siges at have været aldeles afmagrede. Undersøger vi 
observationerne over isgrænserne, vil vi se, at isen i Østhavet i 
1902 havde en meget større udbredelse end almindelig; hele ishavet 
var rykket os meget nærmere, og dette staar aabenbart i forbindelse 
med de ugunstige forhold senere, bl. åa. derved, at fiskenes kjøns- 
organer ikke fik udvikle sig normalt. 
At der saaledes har kunnet paavises en sammenhæng mellem 
variationer i de store klimatiske forhold og fiskenes vekst og pro- 
duktion helt fra Ishavet og ned i Nordsjøen, synes at vise, at disse 
fiskes produktivitet er underkastet saa store forhold, 
at den, iallefald som forholdene nu er, maa antages uafhængig 
af menneskenes indgriben eller af fiskerierne. 
3. Vi vil dernæst betragte aldersfordelingen, levetiden hos fiskene. 
Vi har seet, at enkelte arter som sild, sei og torsk opnaar høie 
aldre mindst til 15—18 aar, og at samme fisk kan forplante sig 
mange (indtil mindst 15) gange. 
Vi har videre seet, at disse fisk i sine ældste aar har en vekst, 
som viser tydelig alderdomspaavirkning. Det synes saaledes sikkert, 
at om disse fiskearters levetid gjennemsnitlig skulde være 
forkortet ved menneskenes indgriben, saa er det iallefald 
ikke i saa stor grad, at det hindrer fiskene i at naa sin fulde 
udvikling og værdi. 
Tvyertimod maa fiskerierne iallefald for sildens og seiens vedkom- 
mende antages at spille en umerkelig rolle. Det samme maa ogsaa 
antages for Nordhavstorskens vedkommende, skjønt herom vil vi først 
kunne udtale os mere præcist, naar vort materiale er bedre bearbeidet. 
For hysens og rødspættens vedkommende synes det derimod, 
som om disse arters levetid i visse farvand er særdeles nedsat ved 
menneskenes efterstræbelser.  Medens rødspætten paa sine steder ved 
den norske kyst og i Nordsjøen kan opnaa en ligesaa høi alder som tor- 
sken og seien, findes der i Kattegat kun faa individer over 3—4 aar. 
Medens hysen ved den norske kyst i ikke ubetydelig mængde bliver op 
til 11 og i Østhavet op til 14 aar, tilhører i Nordsjøen det overveiende 
største antal de yngre aarsklasser. 
Til et tvingende bevis for, at dette skyldes en aftagen, fordres 
dog, at man kan betragte det foreliggende hysemateriale som repræ- 
sentativt for Nordsjøen, og at man kan skaffe bevis for, at hysen 
i Nordsjøen i tidligere tider opnaaede en længere levetid. Det er klart, 
at dette sidste ikke kan bevises med saa stor sikkerhed, at der kan 
trækkes endelige slutninger deraf. For tiden er vort resultat derfor 
dette, at vi gjennem disse aldersbestemmelser har en metode til gjen- 
nem længere tidsrum fremover i tiden at konstatere med 
