eng 
værdi, til at de først nævnte mindre lokalforeninger kunde overtage den 
hele resiko. Denne forsikring faldt dog meget kostbarere end de lokale 
foreningers, og vi har eksempler paa, at der enkeltvis er bleven betalt 
9 % pr. anno, og ofte betales omkring 7 9. 
Forholdene var og er saaledes høist ujævne, fra den billigst tæn- 
kelige forsikring fra ca. 17/. til 24/; % inden de lokale foreningers be- 
grænsede omfang og for fartøier af mindre værdi, til almindeligst fra 
6 % til 7 % for fartøler af større værd og for de smaa, som ikke om- 
fattes af de lokale foreninger. En hel del aabne baade eller mindre 
klinkede dæksbaade er paa større strækninger af kysten ganske ude- 
lukket fra at kunne faa tegne nogen forsikring. 
Under disse forholde og med det for 'øie, som i forsikring af fisker- 
fartøier er opnaaet i Danmark for eks., fæstede jeg mig ved den tanke, 
at faa oprettet en gjensidig forening for fiskerfartøier for det hele land. 
Efter at have virket for saadan paa flere maader udarbeidede jeg 1 juni 
1904 en forestilling om sagen, der gik ud paa oprettelsen af en gjen- 
sidig forsikringsforening for fiskerfartøier, store og smaa, som omfattede 
hele landet, saaledes at først og fremst alle de fartøier, som havde laan 
af havfiskefondene, var forpligtet til at være med og saa, at den optog 
alle andre, som vilde være med, og hvis udstyr og fartsforholde faldt ind 
under foreningens regler. 
Dette fik forsaavidt tilslutning hos fiskeriraadet samme aar, som 
dette udtalte: ,Spørgsmaalet om havfiskefartøiers og baades assurance 
ved statshjælp udsættes til næste aar. Man anmoder fiskeristyrelsen og 
departementet om at lade Dahls forslag om en gjensidig statskontrolleret 
og statsunderstøttet forsikringsforening for fiskerfartøier videre behandle 
med tilkaldeise af sagkyndig assistance og udarbeide love, forsikrings- 
regler, præmiesatser m.m., saa at alt dette ligger udredet for det offent- 
lige til næste aar.* 
Nordlands handelsstands fællesforening havde anbefalet sagen tid- 
ligere, og ellers var der nordpaa en hel del sympati for denne reform. 
Hos departementet og andre vandt den derimod ikke bifald, og 
inden kort tid kom bestræbelserne derved ind paa det spor, at oprette 
lokale foreninger af større eller mindre omfang. Og unegtelig var 
eksemplet fra Søndmøre, Ibestad og andre steder meget fristende til 
efterligning. Under dette sikrede det offentlige sig ved kontrakter med 
forskjellige selskaber, at fartøier og baade med havfiskelaan altid var 
sikret aarsforsikringer, dog i regelen til mellem 6 og 7'/2 % præmie. 
Forholdet er derfor nu det, at man for fiskerfartøier og fisker- 
baade for Finmarken har faaet en amtsforening kaldet ,Nordkyn* med 
understøttelse af stat og amtskommune, derefter har man sydover, for- 
uden de tidligere nævnte ældre foreninger, faaet en række smaa lokale 
