— 447 — 
saa godt som aldrig i de høiere vandlag. De svæver frit i de inter- 
mediære vandmasser og hører til den fauna, som betegnes under navnet 
bathypelagisk. 
Blandt disse, som har været paavist fra de senere aars undersøgelser, 
kan kveite nævnes som den vigtigste. 
De første sikre kveiteeg fandtes af kapt. Iversen ombord paa 
Michael Sars* under en togt udenfor Aktivneset i november 1905. I 
mars 1906 blev endel kveiteeg og spæd yngel fanget paa dybt vand ved 
Feie og i Buddybet. Disse eg blev udklækket ombord. De udvikles let 
— dog meget langsomt —, naar man holder dem i samme vand og til- 
svarende temperatur, hvor de flyder i af naturen. De er aldeles klare 
uden oliedraabe, og blommesækken fylder hele egkapslen. 
Af andre former, som har dybvands-flydende eg, skal ogsaa nævnes 
guldlaks, spiritist og scopelus. 
Forekomst af fiskeeg, selv af dybvands-flydende eg, er begrænset til 
det omraade, som beskylles af det varme Golfstrømvand. 
Dette omraade varierer altsaa meget, idet grænsen mellem det 
varmere og koldere vandlag er betydelig forskjellig langs den norske 
kyst. Medens vandet i Skagerak, selv i den dybeste kulp paa 700 m., 
viser en temp. af 5—6" og i de dybeste vestlandsfjorde, som Sognefjord, 
en temp. af 6" selv paa over 1000 m., findes overgangslagene fra det 
varmere til det koldere vand i Nordhavet allerede paa en dybde af 400 
m. udenfor Søndmøre, idet de dybereliggende vandlags temperatur her 
holder sig under frysepunktet. 
Tilsvarende forhold viser sig ogsaa ved fordeling af de flydende eg, 
idet forekomsten af pelagiske eg langs Storeggen allerede ophører ved 
200 fv. dybde, medens meget betydelige mængder af store dybvandseg 
(argentina) har været fundet selv i det dybeste Skagerak. 
Endnu bedre viser indflydelsen sig af det kolde polarvand i dybet, 
hvis man sammenligner resultaterne af , Michael Sars*s undersøgelser 
med forholdene i Atlanterhavet, som særlig er kjendt fra beretninger af 
det danske undersøgelsesdampskib ,Thor*. Selv i saa store dybder som 
1000—2000 meter har talrige fiskelarver af vigtige former, som aal og 
i blaalange, været fundet i det varme atlanterhavsdyb. 
| Denne sammenligning viser, at det kolde vand ikke alene begrænser 
det omraade, hvor madnyttig fisk gyder, men ogsaa udelukker, at endel 
arter, hvis gydesteder er henlagt til store dybder, forplanter sig i Nord- 
havet. Blandt disse skal vi nævne blaalange og aal, hvis pelagiske larver 
aldrig har været fundet i det egentlige Nordhav. 
Å Nordhavet og Atlanterhavet er nemlig skarpt adskilte ved en for- 
holdsvis grund undervandsryg, som forbinder Shetlands og Færøernes 
banker, og som videre gaar til Island og derfra til Grønland. Og paa 
begge siderne af denne ryg er i dybet naturforholdene helt forskjellige. 
