md 
adskillig fisk i ruserne ved at svømme udenfor og hugge nebbet i den 
fangede torsk gjennem maskerne, hvorved fisken oftest døde og blev der- 
efter fortæret af krebsdyr (sjølus). Endel skarv gik ogsaa ind i ruserne 
og blev derved fanget. 
De fleste af fiskerne tabte nogle ruser ved tyveri. De fiskere, som 
stationeredes i Hopen, Raakholmen og Lindvaagen kunde ikke bruge 
merkeiler, men maatte synke hver ruse ned uden ile og finde dem igjen 
ved med og merker paa land og ved hjælp af vandkikkert, da det viste sig 
at deres redskaber ofte blev uordnet af folk. Dette hindrede paa disse 
steder 1 en væsentlig grad fiskeriet. 
Paa flere opkjøbsstationer blev der allerede i forsøgstiden af ind- 
byggere forsøgt at fiske med ruser, og det viste sig som oftest, at disse 
tjente op rusernes værdi i denne korte tid. Men mesteparten af den 
fisk, som indbyggerne leverede, var dog fanget med troldgarn. Grunden 
til, at i virkeligheden noksaa faa fiskere lagde an paa at fiske levende 
fisk, var væsentligst den, at dels havde de i begyndelsen liden tiltro til 
torskerusen som fangstredskab, og da de fik øinene op for dets værdi, 
turde meget faa vove at anskaffe et større antal af dem, da tiden for 
transportens afslutning nærmet sig, og fordi de ønsket at binde sine ruser 
selv, hvilket bliver meget billigere. OQgsaa den omstændighed, at omtrent 
alle var sterkt engagerede med skreifiske netop i forsøgstiden, var en 
væsentlig grund for, at saa faa lagde sig ordentlig efter fangst af levende 
torsk. Det var særlig paa de steder, hvor forsøgstiskerne var stationerede, 
at ogsaa indbyggerne deltog i fiskeriet efter levende torsk. Bund- og 
farvandforholdene langs hele nord-, vest- og sydkysten af Smølen var 
særdeles godt egnet for rusefiskeri. Talrige holmer og skjær med grunde 
sund og græsbevoksede viker og bugter med passende dybder fandtes i 
mængder. Den første tid fiskedes omtrent udelukkende i tykkeste græsset, 
og fisken stod da som oftest bedst inde i bunden af skjærgaarden i 
bugter og poller. Ud i april blev fangsterne ofte bedst i de ruser, som 
stod længere ud mod havet, og da fiskedes ogsaa paa tangbund samtidig 
med, at der stod fisk paa græsset. Paa Smølen fiskedes som regel paa 
dybder fra 1—5 favner, og fiskeforekomsten var i hele forsøgstiden tem- 
melig jevn.  Fangsterne i de enkelte ruser var naturligvis høist forskjellig 
| fra intet — til 20 kar. 
| Fiskeforholdene omkring Lindvaagen paa Tustern var noget for- 
skjellige fra forholdene i Smølen. Fangsterne maa her betegnes som smaa 
indtil den 21de mars, men efter denne tid fiskedes meget godt. Grunden 
hertil maa vistnok skyldes temperaturforholdene her, som var meget for- 
V skjellige fra forholdene ved Smølen. Paa fjeldene omkring Lindvaagen 
 laa sneen længere, og luften var idetheletaget betydelig koldere her længere 
ind i landet end paa Smølen, som saa at sige ligger ude i havet. 
