19215 
kurv eller veienet og kastedes efter sortering ned i fiskenet (store cylin- 
driske netposer, som holdes udvidet af flere jernringer og hænges 1 et 
taug ned 1 sjøen), som kunde opbevare ca. 500—1000 kg. 
Brønden blev udlosset ved hjælp af hover med lange skaft, men da 
brønden ikke kan fuldstændig tømmes kun ved brug af hover, maa en 
ruse den sidste nat nedsættes i brønden, og denne ruse tømmes hver time, 
indtil torsken er nogenlunde udfisket. Naar sjøen er fuld af morild, er 
det dog meget vanskeligt at faa brønden tømt ved hjælp af ruser ogsaa. 
Under seilladsen blev hver morgen brønden renset for død fisk ved 
hjælp af en langskaftet briggel, som sobes langs bunden, hvor almindelig 
den døde torsk ligger, da kun enkelte bliver flydende i overfladen. Denne 
døde torsk blev flekket, vasket og saltet i tønder, naar den var frisk 
nok dertil, det vil sige, naar gjællerne endnu var frisk røde; var derimod 
gjællerne lyse eller helt hvide, blev fisken kastet overbord som ubrugelig. 
Det viste sig under transporten, at den magreste torsk, og særlig den fisk, 
som var fanget i troldgarn, lettest døde. Dødeligheden under selve 
seilladsen var idetheletaget ikke stor, og kun en tur blev ca. 200 kg. 
seilet ihjel udenfor Stat i storm og haard krydsning. Under saadanne 
omstændigheder viste det sig, at fisken i det forreste rum var mest udsat 
for dødelighed, og omtrent al den døde fisk ligger da i en haug tæt hen 
mod forreste skot. 
Den magre, netop udgydte fiske, har særdeles let for at blive saar 
og fillet paa finner og hale, hvilket ogsaa er observeret hos udgydt torsk 
i akvarier. Under lang tids ophold i kumme eller fartøi faar den fisk, 
som paa en eller anden maade har faaet noget af skjællene afskrubbet, 
meget let hvide flekker paa skindet, ved at skjællene falder af og ikke 
fornyes, og disse flekker bliver større og større for hver dag, indtil en 
stor del af skindet er uden skjæl, hvorpaa fisken dør. 
Naar havn maa søges paa grund af modvind eller storm, er det 
nødvendigt at søge saadanne steder, naar fiskelast haves inde, at man 
har anledning til at ligge paa svai med 3-revet storseil oppe, saaledes 
at fartøiet kan seile noget for ankeret og derved bringe cirkulation i 
vandet i brønden. Paa ruten Smølen—Bergen var de af ,,Olga Elisa- 
beth* benyttede havne alle meget gode med hensyn til friskt vand, dette 
vel mest paa grund af det sterke tidevand paa denne kystdel i sammen- 
ligning med syd- og østkysten og ved, at skjærgaarden paa vestlandet er 
fri for generende ferskt vand fra store vasdrag. Er vandet friskt i 
brønden, og fisken trives, vil den samle sig særlig tæt i overfladen og 
ligge ganske rolig, men trives den ikke, er den urolig og begynder at 
staa opretstaaende med næsen stadig duppende op og ned i overfladen, 
idet den spytter vand ud gjennem munden, og under saadanne omstæn- 
digheder maa en anden havn om muligt søges. 
