— 494 — 
søndenfor, særlig paa Norges syd- og østkyst, kan ogsaa paa Nordmøre 
udvikles til at blive af meget større betydning.for befolkningen, end nu 
er tilfældet. Farvandene i Nordmøres skjærgaard byder de bedste betin- 
gelser for et betydeligt aalefiskeri, som nu praktisk talt ikke drives af 
befolkningen.  Hummerfiske foregaar vistnok, men kan sikkert udvikles 
til at spille en større rolle, end nu er tilfældet, særlig ved benyttelse af 
bedre redskaber. 
Forsøgene blev økonomisk støttet ved stor imødekommenhed fra 
det bergenske og nordenfjeldske dampskibsselskaber, som fragtede de 
5 Risørfiskere med baade og redskaber gratis fra og til Risør. Ligeledes 
fragtede Møres Dampskibsselskab fiskerne med baade og redskaber fra 
Kristianssund til Smølen. 
3. Beskrivelse af torskerusen og dens brug. 
Torskerusen er et selvfangende fiskeredskab for fangst af levende 
fisk. Agn benyttes ikke. Den fanger hovedsagelig torsk, men desuden 
faaes meget ofte berggylt, sei, lyr, flyndre, stenbit, rognkjæks — og enkelte 
ørret, aal, hummer og krabber. 
Der fiskes paa dybder fra 1 favn ned til 10 favner, alt efter for- 
holdene og eftersom vandet er gjennemsigtig eller ei.  Almindeligste dybde 
er 2—4 favner. 
En rusefisker paa østlandet, der driver rationeit, har fra 40 optil 
60 ruser, ofte med benyttelse af andre redskaber ved siden, f. eks. hummer- 
teiner og smaaliner. Den tid andre redskaber benyttes samtidig med 
ruserne, trækkes disse saaledes, at hver ruse blir staaende 2 døgn, ved, 
at kun halvparten trækkes hver dag. Den resterende tid af dagen be- 
nyttes til brug af de andre redskaber. 
Paa østlandet benyttes ruserne almindeligst efter følgende plan og 
lokaliteter : 
1. Fra midten af oktober til midt i mai fiskes inde i fjordene paa 
steder, hvor bunden er bevokset med græs. 
2. Fra midt + mai til midt i september fiskes i og udenfor skjær- | 
gaarden paa tarebund og nede i mørke render. 
3. Fra midt å september til midt i oktober fiskes indenfor skjær= 
gaarden i yderste del af fjordene. Ruserne sættes denne tid paa ,,skillet* 
d. v. s. kanten af græsset, som støder til tare, fjeld, sten eller sand (i 
overgangen fra græs til fjeld, tare o. s. v.). De sættes saaledes, at den 
ene tut staar netop indenfor kanten af græsset og den anden tut netop 
indenfor den tilgrænsende tare, fjeld, sten eller sandbnnd, hvorved styre», 
garnet blir staaende lidt paa skjønsk langs græskanten. Ruserne sættes 
altid meget nøiagtig ned paa de steder, hvor man har bestemt sig til at 
