ib == 
der er saadan overflod, saa strammer jeg mine fordringer med hensyn til 
kvalitet (at silden er pent skaaret, reelt sorteret) og holdbarhed.* 
Hvad pakningen angaar, da fordrer man i Stettin altid 125 kilo 
netto sild i tønden, her i Hamburg gaar man ogsaa mere over hertil. 
Der skal i tønden ved ankomsten hertil være 195 kilo sild netto, dette 
fordrer en meget stram pakning. Der har i aarets løb været mange par- 
tier, der ikke har holdt vegten, ja lige ned til 107 kilo er partier afreg- 
net efter, hvilket bliver 2—3 marks afslag pr. tønde, et betydelig tab, 
der helt kan undgaaes af alle, der nøie paaser, hvordan silden pakkes 
og eftersees, førend den afskibes, dersom den har ligget skaaren en tid. 
Konsumen af skjæresild er begrænset, den kan variere omkring 
35000 tdr., ganske nøiagtig at opgive tallet er umuligt. Norge er saa 
at sige ene om denne eksport, og da er det trist, at denne eksport skal 
bringe tab. Det er gaaet med skjæresilden som med saa meget andet, 
der kaster sig stadig nye folk ind, som liden og ingen betingelse har 
herfor, resultatet bliver ofte differencer og tab for dem selv og ødelæg- 
gelse for eksporten i sin helhed. Man maa ikke misforstaa mig; det er 
ikke min mening, at eksporten skal priviligeres, men der fordres saavel 
merkantil kundskab, varekundskab som kjendskab til, hvad de forskjellige 
markeder fordrer; at disse betingelser ofte mangler, har jeg desværre i 
min stilling som fiskeriagent ofte erfaret, ja selv der, hvor man havde 
grund til at antage, at disse betingelser var tilstede. 
Fedsilden. Fisket i 1907 var bedre end foregaaende, kvaliteten 
var ogsaa bedre, men den faldt for smaa til at kunne paaregne nogen 
større omsætning paa det tyske marked. Det viste sig, at god fedsild 
fremdeles har sin kundekreds, naar vi bare kunde skaffe sild af passende 
størrelse. Stettin er og bliver hovedmarkedet for fedsild, og af foran- 
staaende tabel vil man se, hvordan priserne var i forløbne aar. 
Paa grund af de mislykkede fedsildaar har merket været skruet op 
til en høide, som var uden al berettigelse, og følgerne heraf udeblev ikke 
laar, hvor det opfiskede kvantum var betydelig større. 
Vragerinstruksens bestemmelser for fedsildens merkning er udarbei- 
det efter de gamle, reelle fedsildmerker. Det kan have sin interesse at 
se, hvordan disse er, sammenlignet med flere partier, der kom paa de 
tyske markeder. 
Vragerinstruksen bestemmer, at KKK pr. 2 kilo skal indeholde 12 til 
13 sild, jeg foreslog flere veininger; resultatet var KKK 90 til 924 sild. 
KK skal være 14—16, den veiede 24—28—32, K skal være 17 til 19, 
den veiede 28—30—32, MK skal veie 20—23, den veiede 38—40. 
Vi kan naturligvis ikke gjøre silden større end den er. men naar 
vi nu ikke kan skaffe de større merker, som man ved, kunderne helst 
ønsker, da skader man kun tilliden ved at skrue merkerne op; de, der 
