22 



paa deres Yderside lange, stive Chitinforlængelser, og 

 hele Foden bliver derved dannet som en Rive eller 

 Fejekost og virker som en saadan 



Lidt efter lidt forsvinder Dyret ned i Jorden; man 

 ser tilsidst kun Hullet og Sandsøjlen; endelig standser 

 ogsaa den. Dyret er nu naaet ned til det faste Sandlag, 

 i hvilket den har gravet sin Celle ud, og hvor nu Larven 

 ligger ventende paa den Flue, som endnu ligger udenfor 

 Hullet. Moderen kommer da ud, spejder forsigtig om- 

 kring for at se, om nogle Fjender, Snyltefluer o. a. 

 skulde lure i Nærheden, iler saa hen efter Fluen og; for- 

 svinder med den ned i Jorden. Et Øjeblik efter kommer 

 den ud igjen og skraber Sandet for eller lukker med en 

 Sten, som den saa igjen overdækker med Sand. Jeggjem- 

 mer saadanne Stene, som Bembex har lagt for Aabningen ; 

 de ere altid brede og flade, for at Dyret kan bide over 

 dem med Kindbakkerne, hvormed de slæbes hen. En 

 saadan Sten liggende omtrent en Tomme nede i Sandet, 

 kan have Betydning som Afstiver, men maaske ogsaa 

 som Lukkemiddel. der forhindre Snyltere i at trænge 

 ned i Reden. 



Graver man nu Reden ud, finder man forst en sammen- 

 styrtet Gang; lidt efter lidt bliver denne, jo længere vi 

 naa ned mod det faste Sandlag, tydeligere og tydeligere 

 og ender tilsidst i et Rum paa omtrent en Kubiktomme. 

 Gangen er l 1 ? Centimeter lang og lober i en mer eller 

 mindre skraa Bue ; i Bunden af den ligger Fluen, som 

 Bembexen nys bar ind, og umiddelbart derefter inde i 

 Hullet 4 andre, endnu friske Fluer sammen med en hel Del 

 udsugede Thoraxer, afrevne Yinger o. s. v., og midt i 

 alt dette ligger endelig Larven, fed og stor, sugende 

 paa et Thorax af en straalende grøn Lucilia. 



Hvad vi her have set giver os egentlig allerede 

 Grundtrækkene i hele Bembex Biologi. Medens alle 

 vore andre Gravehvepse fylde deres Reder engang for 



