37 



svarer til ikke paralyserende Aculeaters. Jeg har i Na- 

 turen set Bembex stikke ; den bojer kun de sidste Seg- 

 menter. Tænker man sig Dyret anbragt paa sit Bytte, 

 villende paralysere det, kan det ikke naa op til Fluernes 

 Thorakal nerveknuder med sin Braadspids. 



Forskjellen mellem Jules Fabres og min Opfattelse 

 er altsaa den, at han søger Aarsagen til den manglende 

 Paralyseringsevne hos Bembex i Byttets Beskaffenhed, 

 dets Hurtighed, dets Tørhed og dets Nervesystem, medens 

 jeg søger den i selve Dyrets Form, idet jeg gaar ud fra, 

 at et Dyrs Liv og Instinkter maa findes i højere eller 

 ringere Grad præget i Dyrets Form, og at vi altsaa i dets 

 Form maa kunne læse os en Del af Dyrets Liv, dets 

 Evner og Tilbøjeligheder til. Det maa i hvert Tilfælde 

 være heldigere at søge Aarsagen til et Instinkts Mangler 

 i Dyrets egen Form, end, som Jules Fabre gjør, i et helt 

 andet Dyr — her Fluerne — dettes Nervesystem og 

 Saftmængde. 



Spørgsmaalet bliver nu, staar Bembex da ganske 

 isoleret, er Bembex den eneste Hvepseslægt, der ikke 

 paralyserer. Jeg har en Del Iagttagelser, hentede fra 

 Crabronider og ganske særlig fra Oxybelus, der synes 

 at tale herimod. Dog førend jeg gaar over til det, maa 

 jeg tillade mig at bede om, at det følgende kun maa blive 

 betragtet som foreløbig Meddelelse. At her under disse 

 Former er set nye Forhold, der hjælpe til at forstaa 

 Paralyseringsinstinktet, tror jeg er utvivlsomt, men om 

 jeg har givet disse Forhold den rette Tydning, er et 

 andet Spørgsmaal. 



Oxybelus er en hos os lidet talrig og meget vanske- 

 lig Slægt, af hvilken kun en Art, Oxybelus uniglumis, 

 er almindelig. Siebold, som skrev sin Doktordisputats 

 (Observationes quædam entomologicæ de Oxybelo uni- 

 glume atque Miltogramma conica 1841) over dette Dyr, 

 har undersøgt det meget omhyggeligt, dets Liv saa- 



