40 



Gaar der ikke Haand i Haand hermed en Udvikling 

 af Yngelplejens Instinkter, saaledes at der med simple 

 Former følger simple Instinkter, med stærkt udmejslede 

 Former stærkt udprægede Instinkter? Thi det kan vel 

 ikke godt nægtes, at det Instinkt, der driver Bembex 

 til daglig at kaste de dræbte Fluer for Larven er et 

 ikke nær saa fint Instinkt, som Paralyseringsinstinktet. 

 Er dette rigtigt, have vi i adskillige Crabroner, navnlig 

 Oxybelus, men desuden ganske i Særdeleshed Bembex, 

 med primitive Gravehvepseformer at gjøre, hvis nærmeste 

 Slægtninge — ifølge mange Bygningsforhold — Vespa- 

 rierne maatte blive. Bembexgruppens store Ensartethed 

 o: ringe Varieringsevne og stærk Enestaaen mellem de 

 øvrige Gravehvepse, vilde ogsaa nærmest tale for deres 

 Primitivitet. Men hvad der mest interesserer her er, 

 at vi i denne Udviklingsrække have Paralyseringsevnen 

 udviklet til den højeste Fuldkommenhed i de sidste 

 Former, medens den mangler i de første. Hvor i denne 

 Række er nu Paralyseringsevnen traadt op, og hvad 

 er overhovedet dette Paralyseringsinstinkt? 



Reaumur, der vistnok er den første, der har set, 

 at de paralyserende Formers Bytte ikke er dødt, siger 

 om Odynerus, at dens Larve rolig kan spise de mange 

 Gange større Sommerfuglelarver »parce que la guépe les 

 a tous poses et assuyettis de fa<?on qu'ils ne scauraient 

 se mouvoir.« Kort før siger han »quoique pleins de 

 vie ils n'avaient pas la liberté de se mouvoir.« (T. VI 

 T. 258.) Medens Reaumur søger Grunden i den Maade, 

 hvorpaa Larverne er lagt, søger Frisch den (Beschreibung 

 von allerlei Inseksen II. Del) deri, at Gravehvepsenes, her 

 Ammophilernes, Bid lammer dem. Hans Ord ere føl- 

 gende: »Sie beisst ihre Beute neben an beiden Seiten an 

 der Kehle oder zwickt sie vielmehr nur, (denn ich habe 

 keinen Safft herauslaufen sehen) wodurch dann Spinnen 

 und Raupen gleich alle Regung zum Wiederstehen und 



