60 



Individer af de to europæske Former var det, at der 

 ingen konstant Forskjel var tilstede; thi vel var det meget 

 let, naar man tog 2 veludprægede Former, som det 

 hedder, for sig at finde meer end tilstrækkelig Forskjel, 

 men mellem disse veludprægede Former fandtes der 

 Mellem- eller Overgangsformer i talløse Nuanceringer, 

 saa at Arterne for mig gik over i hinanden. 



Herefter raadspurgte jeg da andre Naturforskere, 

 som havde behandlet de samme Dyr, og saae ogsaa saa- 

 ledes efter, hvad Schiödte i sin bekjendte Afhandling 

 »Ptiriasis og Mundens Bygning hos Pediculus,« Naturh. 

 Tidsskr. 3. R. 3. B. p. 48—69 havde sagt om dette 

 Spørgsmaal. Jeg fandt da, at Schiödte i en Fodnote, 

 1. c. p. 59 — 60, debatterer Sagen, og siger saaledes: 

 »De Mærker, de Geer angav, gaae siden hans Tid uden 

 Forandring eller væsentlig Tilsætning gjennem alle Skrifter, 

 baade Haandboger og særlige Afhandlinger. Det er der- 

 for paa Tide at ujøre opmærksom paa, at de ikke 

 blot ere utilstrækkelige, men tillige vild- 

 ledende, saa at Ingen vil være istand til at bestemme 

 efter Diagnoserne hos Latreille, Simon, Burmeister, Ger- 

 vais ... og det falder vanskeligt at fastsætte skarpe 

 Skjelnemærker,« og da Schiödte ikke veed at finde andre 

 og bedre, virkelige, distinkte Skjelnemærker, men kun 

 taler paa en vag Maade om visse andre Forskjelligheder, 

 saa synes det mig, at Schiödtes Præmisser maatte have 

 ført til den Conclusion: altsaa ere de to saakaldte Arter, 

 P. capitis og P. vestimenti, kun een Art. Men denne 

 Slutning har Schiödte ikke draget (maaskee har han ikke 

 ret vovet det), og saaledes taler han endnu i Slutningen 

 af Noten om Arternes Definition. 



Men Schiödtes Betænkeligheder ved de opstillede 

 Characterer synes ikke at have gjort nogen Virkning 

 (rimeligviis ere de ganske overseete), og saaledes see vi 

 endnu Piaget, »Les Pediculines» (1880), p. 623, opføre 



