64 



digt er det i ethvert Tilfælde at afbilde en Vanskabning 

 og lade den gjældc for Artstype. 



Det næste Sporgsmaal vi skulle undersøge, er det, 

 hvorledes forholder det sig med de forskjellige Menneske- 

 racers Lus, og her ville vi da forst betragte Grønlæn- 

 dernes lidt. Otto Fabricius er vel den første Natur- 

 forsker, som har behandlet Pediculus humanus fra Ikke- 

 europæere fra et zoologisk Standpunkt, og i sin for- 

 træffelige Bog, Fauna groenlandica (1780), p. 215, siger 

 han om P. humanus: »Videtur groenlandicus esse varie- 

 tas : cnlorem enim habet plerumque rubro-fuscum, forsi- 

 tan de sanguine obscuriore incolarum.« løvrigt siger 

 han om den : »Habitat copiosissimeincapite vestimentisque 

 Groenlandorum,« og sandsynligt er det, at hans »ple- 

 rumque« i første Citat navnlig skyldes Hensynet til 

 »Hovedlusen«, der ogsaa er lettere at skaffe tilveje. 

 Fabricius har altsaa ogsaa hos Grønlænderne seet saavel 

 en »Hovedlus« som en "Kroplus« (dog er det knap rime- 

 ligt, at han har undersøgt dem nærmere og anstillet en 

 nærmere Sammenligning), og jeg maatte ogsaa under, 

 søge begge Former af de grønlandske Lus. Paa Museet 

 havdes der en stor Mængde saavel af »Pediculus capitis 

 Groenlandorum« som af »Pediculus vestimenti Groen 

 landorum«, men den samme Overgang, som jeg havde 

 fundet mellem de danske Former, fandt jeg her mellem 

 de grønlandske; saare mange Individer kunde lige godt 

 henregnes til den ene Form som til den anden ; og efter 

 al Rimelighed ere de først blevne skilte ad i Kjøbenhavn. 

 Det blev mig derfor af Vigtighed at have sikre Kilder 

 for begge Former, og jeg er Hr. Cand. Lundbeck tak- 

 nemlig for, at han har holdt de Lus sondrede, som 

 Grønlænderne afleverede ham, tagne under hans Opsyn 

 fra Hovedet og fra Kroppen. Ved umiddelbart, under 

 samme Dæksglas, at sammenligne en grønlandsk »Hoved- 

 lus« med en grønlandsk »Kroplus« har jeg fundet accurat 



