69 



hvorved navnlig Mundens Bygning og Tydning blev 

 mig vigtig. 



Det er vel saa, at den gamle Strid om disse Dyrs 

 Mundbygning, med Nitzsch, Burmeister, tildeels Landois, 

 Schiödte og V. Graber paa den ene Side og Erichson 

 og Simon paa den anden, synes at være afgjort til fuld- 

 stændig Seir for den af de først nævnte Naturforskere 

 antagne Bygning af Lusens Snabel som sammensat af 

 Insekternes sædvanlige Munddele og med Forkastelse af 

 ydre Kindbakker og Palper, samt som Følge heraf Op- 

 givelse af Lusenes Særstilling som egen Orden (Siphun- 

 culata) — men denne Homologiseren af dybt indføjede, 

 af Svælget omsluttede Organer med de ordinære, til den 

 udvendige Side af Hovedets Metamerer tilleddede Mund- 

 lemmer forekom mig meget betænkelig, ja Schiödtes 

 Antagelse, at et Par Mundlemmer skulde kunne voxe 

 sammen i deres distale Ende og saaledes danne et 

 sluttet Rør, forekom mig helt umulig, og jeg besluttede 

 derfor at underkaste Lusenes Munddele en nærmere 

 Undersøgelse. Af det Følgende vil det fremgaae, at jeg 

 ikke blot har fundet min Tvivl om Tydningens Rigtighed 

 bekræftet, men at jeg ogsaa er kommet til en heelt ny 

 Opfattelse af selve Munddelenes Bygning, og at jeg ende- 

 lig som Følge heraf har troet atter at maatté fjerne 

 Lusene fra Hemipterernes eller Tægernes Orden, hvor 

 man nu sædvanligvis stiller dem hen, og atter danne en 

 egen Orden af dem. 



Til mine Undersøgelser valgte jeg Svinets Lus, Hæma- 

 topinus urius Nitzsch (= Pediculus suis L.) som ved 

 sin noget betydeligere Størrelse frembyder mindre Vanske- 

 lighed end Pediculus humanus L., og jeg agtede det kun 

 ringe, at jeg af denne Art kun havde Spiritus-Exemplarer, 

 da jeg anseer Spiritus-Materiale for i de fleste Maader 

 at være mere bekvemt end friske Dyr til at anstille 

 Undersøgelser paa, hvor det, som her, navnligt gjælder 



