75 



(formedelst anvendt Vold?), og det træder da frem som 

 eget Organ, fig. 6 a. 



Hvad nu Brugen af Snabelen angaaer, da mener jeg 

 for det første, at denne ikke er selve Sugerøret; thi de 

 to Blade, som sammensætte den, ere for flade og passe 

 for daarligt sammen, til at de kunne bringe et sluttet Rør 

 tilveje; hertil kommer ogsaa, at de med deres Rodender 

 ligge for tæt sammen, og at Pumpeværket i Epipharynx, 

 som vi før have omtalt, ikke kan komme til at virke 

 paa en Blodstrøm, som skulde løbe mellem Snabelens 

 to Blade, adskilt fra Pumperummet ved det øverste Blad 

 Det egentlige Pumperør dannes derimod af Epipharynx' 

 rendeformige Underside, som nedadtil lukkes til et sluttet 

 Rør ved den bageste Del af Snabelen. Betydningen af 

 den forreste Del af Snabelen er da kun at bringe Spytte- 

 røret saa langt frem som muligt; om Pumperøret er lidt 

 kortere eller længere har Intet at sige, naar det blot 

 med sin Spids kan naae ned i Værtdyrets blodopfyldte 

 Væv, hvorimod det er af stor Vigtighed, at Lusens Spyt 

 eller Gift kommer let og tilstrækkeligt i Forbindelse med 

 Blodet. 



Eor yderligere at bekræfte Rigtigheden af min Op- 

 fattelse af Hypopharynx og Snabelen, skal jeg kortelig 

 fremstille og kritisere de forskjellige Theorier, som ere 

 fremsatte om disse Organer. Schwammerdamm antog, 

 at Snabelen var en hul, i Spidsen gjennemboret Braad 

 (angel — i den latinske Oversættelse aculeus). Nitzsch 

 siger om Snabelen: »Rostellum rectum tenuissimum (an 

 ex setis quatuor conniventibus conflatum?) basi vagina- 

 tum« etc., Farn. Gatt. Thierins. p. 304. I Modsætning 

 til Swammerdamm, for hvem Snabelen var et usammen- 

 sat Legeme, har Nitzsch altsaa seet, at den bestod af 

 flere Stykker, og hans ubestemte Yttringer om de 4 

 Børster gaae ligesom igjen hos følgende Forfattere som 

 Burmeister og Schiodte, som vistnok med saameget 



