113 



videre mod Vest, men da det blev opdaget i saa god 

 Tid, at man for i Aar har kunnet tage alle ønskelige 

 Foranstaltninger til Larvernes Ødelæggelse, tør man vel 

 haabe, at dets videre Udbredelse hermed foreløbig er 

 blevet standset. Arten synes ikke at være tilbøjelig til 

 at sprede sig i samme Grad, som Tilfældet er med 

 Lophyrus pini, og da de angrebne Plantager under Pals- 

 gaards Distrikt ere adskilte fra de nærmeste Plantager mod 

 Vest og Syd (i Ringkjobing og Vejle Amter) ved et temmeligt 

 bredt Bælte, maa Forholdene betragtes som gunstige 

 for en Begrændsning og Undertrykkelse af Angrebet ved 

 en fortsat Kamp mod Larvegenerationen i de ovenom- 

 talte Fyrrebevoxninger. Den 10. Juli fandt jeg allerede 

 enkelte indspundne Larver, dels paa Majskuddets Naale, 

 dels i Lyngen omkring de angrebne Træer; Hovedmas- 

 sen af Larverne har dog iørst efter Maanedens Midte 

 forladt Ædestedet, saa at man i de nævnte private 

 Skove maa have haft tilstrækkelig Tid til at faa den 

 største Del af Larverne ødelagte. En hel Del Larver 

 ville dog være undgaaede Opmærksomheden og have 

 naaet at indspinde sig. 



Medens Lophyrus pini er fløjet hen over betyde- 

 lige Strækninger og derved har faaet en forholdsvis vid 

 Udbredelse, uden dog at præstere noget alvorligt An- 

 greb, er Lophyrus rufus trængt langsomt frem mod 

 Vest, har angrebet alt paa sin Vej og overalt i et con- 

 centreret Angreb. Hin har kastet sig over de højere 

 Fyrrer, og kun vist sig, hvor der var Læ mod Vinden, 

 medens denne ogsaa er vandret ud i unge, aabentlig- 

 gende Bevoxninger, trodsende Vejr og Vind. Hvis denne 

 Forskjel i Arternes Optræden fremdeles vil holde sig, hvad 

 der er Grund til at antage, synes det, som om Lophy- 

 rus rufus skal blive den farligste af de to Arter. Den 

 angriber de unge Træer fra 4 Aars Alderen af og vil 

 derfor have en vid Mark for sine Ødelæggelser; den er 



Entom. Medd III. 8 



