138 



merernes talrige Familiegruppe har jeg med Undtagelse 

 af nogle allestedsnærværende sorte eller guulbrogede 

 Anthicl kun seet meget faa. Blandt de Larver, jeg i 

 Kjøbenhavn havde tænkt paa, om muligt, at erhverve 

 mig, var og^aa den herhen hørende Larve til Horia, 

 disse store, smukke, gule Biller, som snylte hos de træ- 

 skjærende Bier, Xylocopa. Ude paa La Moka traf jeg 

 nu en Horia, indspunden i Edderkoppespind, men med 

 ikke udhærdet Hudskelet og ganske blød endnu. Den 

 maatte altsaa været indfanget kort Tid efterat være 

 kommet ud af sit Puppeskind i vedkommende Birede, 

 og et Par Dage derefter fandt jegda ogsaa en Xylocopa- 

 Rede i Nærheden af det Sted, hvor jeg havde fundet 

 Horiaen. Men, ak og vee ! Xylocopaen havde bygget i 

 de Tværbjælker, hvorpaa Taget over »el Corridor«, hvi- 

 lede, og da jeg ikke godt kunde forlange, at denne 

 Bjælke, som iøvrigt saae temmelig frisk ud, skulde tages 

 ned og Taget styrte sammen, maatte jeg med Ro finde 

 mig i at lade denne Lejlighed til at faae Horiaens og 

 Xylocopa-Larvens Udviklingshistorie studeret, gaae ube- 

 nyttet hen. 



Hvepsenes Orden (Hymenoptera) have i de 3 

 Maaneder, jeg har været i Venezuela, med Undtagelse 

 af Myrerne, leveret et forbausende ringe Antal af Arter, 

 næsten alle af ringe Størrelse og i faa Individer; men 

 til Gjengjæld have saa de kjære Myrer været tilstede 

 saa at sige overalt, og ikke altid til Glæde for mig og 

 mine Undersøgelser og Indsamlinger. Af større Myrer 

 maa jeg først omtale den meget store, saa berømte eller 

 berygtede, bladskjærende Myre, Atta cephalotes og nær- 

 staaende Arter. Hannen var et af de første Dyr, jeg 

 tog herovre, d. 1. Juni 1891, og den vingeløse Hun traf 

 jeg et Par Dage efter paa et Par andre Steder i Caracas' 

 Omegn, hvor de ivrigt søgte at grave sig ned i Mark- 

 jord eller paa Veie, uden Tvivl i den Hensigt at ville 



