164 



med Hænderne rodede i den med Myrer fyldte svampe- 

 agtige Masse. Ikke blot bede de mine Hænder til Blods, 

 men de skare ogsaa Huller i mine Been klæder, hvilket 

 dog egentlig først blev mig tydeligt efter Kampens Af- 

 slutning; thi da saae jeg til min mindre glædelige Over- 

 raskelse, at navnlig det ene Buxebeen var fuldt af det 

 ene lille Hul ved Siden af det andet, medens det andet 

 Buxebeen havde færre, men saa til Gjengjæld større 

 Huller, som man kunde stikke een eller to Fingre ind i. 

 Jeg kan ikke nægte, at Beenklæderne bleve nette at see 

 til, og jeg selv havde et stateligt Udseende, naar jeg i 

 disse af Myrerne saavel behandlede, omend senere pænt 

 stoppede Klædningsstykker gjennemsøgte St. Estébans og 

 Las Trinchéras Egne. Ogsaa mine Strømper' min Lær- 

 reds Frakke og Tøiet om min Sigte gnavede Myrerne 

 enkelte Huller i. At disse Myrer kunne gjøre en saadan 

 Ravage paa Ens Tøi, og at de kunne bide Ens Hæn- 

 der til Blods er let forklarligt, naar man seer hen til 

 det uhyre Hoved med de enorme Kindbakker, som Sol- 

 daterne ere udstyrede med. Derimod har jeg ingensinde 

 mærket noget til Brug af Braad eller Gift, uagtet Slæg- 

 ten Atta, som henhørende til Myrmecinernes Slægtsgruppe, 

 maatte antages at have Giftapparatet vel udviklet Jeg 

 udersøgte derfor mikroskopisk saavel Arbeideren som 

 Soldaten, og hos begge Former fandt jeg Giftblæren 

 fuldt udviklet (om end forholdsviis lille hos Soldaten), 

 med lange Giftkjertler og fyldt med en vandklar Vædske, 

 medens den forhold.- viis meget store Bikjertel var fuld 

 af en grønlig Vædske. Selve Braadden var lille, men 

 fuldt udviklet. 



Idet jeg vender tilbage til meeromtalte Myrers Bo, 

 skal jeg kun bemærke, at der foruden den omtalte Kreds 

 af Kamre ikke fandtes andre indenfor samme og heller 

 ikke dybere liggende Kamre. Hr. Starcke erklærede og- 

 saa, at Boet var ungt, og at de dybere liggende Kamre 



