. __ 20 ■ 



třeba že by některého z těchto škůdců do té chvíle co do ne- 

 pěkné jeho povahy ani nebylo znalo. Nesouť někteří z nich — 

 příkladně S. satellicie — Kainovo znamení zjevně na odiv své- 

 ráznými, řekněme drzými pohyby a posuňky, jež neomylně pro- 

 zrazují jejich rvavou povahu. 



Na rozdíl od takovýchto notorických vrahů ne tak zdě- 

 děnou touhou a náklonností, nýbrž spíše z přirozené nutnosti, 

 jsou-li ve vězení hladem k tomu puzeni, stávají se jiní druhové 

 — příležitostně zločinci a příklady toho způsobu, jak víme, 

 nejsou prává tak řídký. Zajímavých příkladů dočetl se bez po- 

 chyby ct. čtenář mimo jinde i v Jouklově »Motýlové a housenky 

 střední Evropy« a na místě tomto seznamujem jej pouze s pří- 

 pady námi pozorovanými. 



Tak jsme se přesvědčili, že do kategorie posléze řečených 

 vražednic náleží i na zdání dobromyslné housenky některých 

 z našich jarních hunáčů, najmě Are. hebe a au'ica, jichž hou- 

 senky ještě čerstvé (měkké) kukly svých družek, byly-li obna- 

 ženy, tu a tam chutě požíraly a že housenka aulicy ohlodala 

 bezbrannou v stadiu kuklení se nalézající housenku můií, s níž 

 sdílela menší přihrádku kapesní krabičky. 



A kdo by se byl kdy toho nadál, že k právě jmenovaným 

 druží se i zdánlivě nevinné Lycaeny, tyto něžné krásky našich 

 sbírek? ač-li spravedlivo hned celou družinu paušálně a tak těžce 

 obviňovati v základě pouze jedinkého námi pozorovaného pří- 

 padu u Lyc. icarus Rott., právě tak, jako by nesprávno bylo co 

 do rozmarné chutě šmahem je k mlsálkám řadili, když jsme též 

 jen jedenkrát zastihli housenku Lycaeny, jak si pochutnávala na 

 dozrávající červené jahodě. Skoda, že tehdáž zašla, aby bylo 

 bývalo možno druh bezpečně zjistiti. 



O jiných vraždících příslušnících čeledi Lycaemidae — 

 o Zeph. quercus L. přesvědčil se f Joukl, a o Call. rubi L. píše 

 Kaltenbach, kdežto jsme my opak toho poznali u obou a to ne- 

 jednou, chovajíce je nejen u větším množství, ale i pospolu 

 s jinorodými na těchže výživných rostlinách (dubu a krušince) 

 žijícími housenkami. Nepochybno, že dlužno nám tu hledati pří- 

 činy vražedných činů nikoli v povaze, ale jedině u vlivech 

 vnějších, pěstitelem třeba nepostřehnutých. 



Než podobné a jiné o rozmarné chuti housenek svědčící 

 případy, jak již shora připomenuto, nepatří k vzácným zjevům ; 

 nové snad bude čtoucímu, že řadu hmyzožravých housenek roz- 



